- Watson og Hvalerne
- Med morfar på brovandring
- “Ægte dansk fjordvand”
- Fra Kolind Sund til Kolind Sø
- Planer fra det gamle Århus Amt
- Fyns Laksefisk lukker og slukker
- Udlevering af Paul Watson til Japan
- En flom af nye ministre
- Miljøet, landbruget og Den Grønne Trepart
- “Yderligere rod og bureaukrati”
- Heunicke og havbrugene
- Grøn trepartsaftale udsat
- Galgenhumor ved Gylletanken
- Kamufleret egnsudviklingsstøtte
- Frygt ikke nitraten i drikkevandet
- “Hvis det er fakta, så benægter a fakta”
- Dyrkningsfri bræmmer på 300 meter
- Snæbelen atter i søgelyset
- ⌘ Prinsen og den Spidssnudede Snæbel ⌘
- De første revner i Den Blå Trepart
- De sidste ord af Treparten
- Etableringsstøtte til unge landbrugere
- Signalkrebs med bly fra Alling Å
- Gammel å i nyt rør
- I nitrat til halsen
- Nul festfyrværkeri til Festugen
- Ny skandale måske på vej til Kronjylland
- “I naturens vold”
- De Hellige Køer på Helgenæs
- Ministerrokade måske på vej
- Surfere og PFAS
- Burn Mill Restoration
- Hvad er en “listevirksomhed”?
- Principiel sag i retten
- På mulig vej til EU-Domstol
- Nordic Waste stævner Randers
- 42 sider lang stævning
- Klage til Ankestyrelsen
- De manglende mails
- Ljungan: Indavl og vandkraft
- Gudenåen og Tangeværket
- Treparten og de Tyve Fjorde
- Sådan defineres “kvælstofindsatsen”
- Genskabelse af Alling Å
- Oprydning på Rønland
- Afværge på Rønland
- Lige lovlig “historisk”…
- Axelborg-aftalen
- Ikke i mål med Vandrammedirektivet
- Hvem og hvad er “Den Grønne Trepart”
- Kommentarer til aftalen
- Ny uvildig advokatundersøgelse
- Randers Kommune må låne 375 millioner kroner
- Backlash til borgmester
- Slut med 50 års aborrekonkurrence
- Vild med vækst, men ingen fisk
- Dårligt nyt fra Randers Havn
- Østbroen trækker sig
- Godt Nyt fra Aarhus Havn
- En lidt anden udlægning
- En ny Havnaturfond
* Watson og Hvalerne
Læs hele historien om nordamerikanske Paul Watson, der lige nu sidder fængslet i Nuuk, Grønland – anholdt af den danske stat for at have hindret illegal japansk hvalfangst i internationalt farvand ved Antarktis – tilbage i 2010. Watson har været tilbageholdt uden dom siden anholdelsen den 21. juli.
* Med morfar på brovandring
I sidste uge var jeg til Klimafolkemøde i Middelfart. Det politiske parti Alternativet havde inviteret på brovandring over Lillebælt, hvilket jeg selvfølgelig takkede ja til.
Dels som gammel faldskærmsudspringer med både hang til og skræk for højder. Og dels med en morfar, der selv havde været med til indvielse af den dengang nye og i dag gamle Lillebæltsbro. Tilbage i 1935. Umiddelbart før Anden Verdenskrig.
Min morfar ville hilse på kongen, som var mødt op til indvielsen, og han ville ved selvsyn se den nye bro, der skulle binde Danmark sammen til en mere hel nation. Han tilhørte nemlig en generation af visionære danskere, der ville fremskridtet.
Og den nye Lillebæltsbro var netop et symbol på det spirende fremskridt, han som landmand selv var en integreret del af. En bro, der fysisk knyttede kontinentet og det jyske hovedland bedre sammen med resten af øriget. Som gjorde det i forvejen lille Danmark endnu mindre og tættere knyttet om dets borgere.
Min morfar tog derfor den lange tur fra gården i Thy til broen over Lillebælt. Ingen ringe bedrift i de dage. En dagsrejse, godt og vel. Og nu står jeg her så selv – som hans barnebarn og ved den selvsamme bro, som han besøgte for snart 90 år siden.
Lidt højere oppe, ganske vist. I 60 meters højde over det smalle Lillebælt, der kan krydses til fods, på cykel, i bil og med tog. Med udsigt til den nye og langt højere Lillebæltsbro i horisonten.
At krydse den gamle Lillebæltsbro – med biler og tog susende forbi under fødderne og brobuerne – var derfor lidt af en pilgrimsrejse for mig. At tænke sig:
Her havde min morfar stået i sit fineste puds for næsten et århundrede siden. Klædt som den svedige Tuborgmand ved den kongeligt priviligerede landevejskro, der i mellemtiden var blevet til kongeligt indviet landevejsbro.
Fascinerende at tænke på. Jeg glemte helt alle tilløb til højdeskræk og lod mig i stedet fascinere af udsigten til fyrtårnet og den gamle marsvinestation i Strib længst mod nord.
Alternativets Torsten Gejl havde forladt Folketinget og var kravlet med op i brobuerne. Han kommenterede under brovandringen de ting, vi kunne se fra 60 meters højde. Han kunne også fortælle om Naturpark Lillebælt og de forhåbentligt kommende tiltag her.
Det eneste, der mangler i Lillebælt dag, er nemlig fiskene.
Dem var der en sand overflod af i 1935.
7. september 2024
* “Ægte dansk fjordvand”
“Ægte dansk fjordvand med det bedste af det bedste fra dansk erhvervsliv:
Fækalierester fra dambrug ved åen og og havbrug i fjorden. Tilsat medicinrester og kobber.
Pesticider, kvælstof og fosfor fra dansk landbrug omkring Vejle Å og Fjord.
Tilsat bly og andre tungmetaller fra motorvejsbroen ved E45.
Du bliver ikke snydt med denne årgangsflaske.
Den emmer af dansk historie og profitjag.
NB: Kun til udvortes brug”
Ovenstående var teksten på den flaske vand fra Vejle Fjord, som alle deltagere i Alternativets aktiviteter under Klimafolkemødet fik udleveret.
Jeg skal hilse og sige, at indholdet lugtede værre, end det måtte fremgå af teksten. Det mindede mest af alt om svensk surstrømming…
* Fra Kolind Sund til Kolind Sø
Danmark tabte som vist alle bekendt krigen mod Tyskland, der sluttede i 1864. Vi måtte her afstå Slesvig, Holsten og det lille Lauenborg.
Dette tab af land satte gang i Enrico Mylius Dalgas, som blev medstifter af Hedeselskabet. Under mottoet “Hvad udad tabes, skal indad vindes” gik man overalt i Danmark i gang med at inddæmme og afvande fugtig lavbundsjord, som så kunne komme under plov og dyrkes.
En af disse utallige lokaliteter var Kolindsund på Djursland. Har lå landets længste naturlige sø – godt 17 km lang, lavvandet og beliggende langt inde i landet. Det havde den gjort siden vikingetiden, hvor landbrug ikke var så højt i kurs, som det senere skulle komme. Det drejede sig om 2.500 hektar fugtig jord, som lokale bønder levede fint med og af.
De levede efter den gamle devise, at “engen føder ageren” – forstået på den måde, at når åerne om foråret gik over deres bredder, aflejrede de næringsstoffer, som dannede grundlag for græs på engen, der igen kunne blive til husdyrfoder i staldene. Gødning fra husdyrene blev efterfølgende brugt til at gøde jorden yderligere – som naturlig kunstgødning.
De lokale bønder trivedes i mange år med denne naturlige vekselvirkning, men det kunne udviklingen og ikke mindst sultne udenbys investorer ikke vente på. I 1872 var det så vidt. Med penge fra københavnske velhavere gik man i gang med at afvande søen og pumpe vandet ud i Grenåen, der havde afløb til Kattegat.
Man stiftede et aktieselskab, som med hovedsæde i København skulle forestå afvandingen. Allerede dengang var der kritiske røster, som ikke troede på projektet, men penge udefra samt gunstige lånemuligheder gjorde det umuligt at stoppe projektet. Fremskridtet ville frem – uanset konsekvenserne.
I løbet af 1872 og 1873 blev der udgravet to kanaler til afvanding – Nordkanalen og Sydkanalen. Nogenlunde efter samme mønster, som næsten 100 år senere blev brugt af Hedeselskabet, da Skjern Å blev reguleret og omgivelserne afvandet. Som det seneste store afvandingsprojekt, der stod færdigt i 1960’erne.
I 1874 var gravearbejdet på Djursland afsluttet, og nye pumper kørte nu i døgndrift for at holde søen og sundet tømt og tørt. Pumpevandet blev primært ledt ud i den kunstige og snorlige Nordkanal, der på sit yderste løb benævnes “Ny Grenå”, mens det mere naturlige afløbsvand passerer igennem den langt mindre, men mere slyngede Sydkanal.
Det, vi i dag kalder “Kolindsund Kanalerne”, er altså det øvre og for en stor dels vedkommende aldeles kunstige forløb af Grenåen. Det omfatter således både Nordkanalen og Sydkanalen – samt en ligeledes kunstig Midtkanal.
Det er dog kun den kunstige og vandrige Nordkanal, der er interessant i lystfisker-henseende. Nordkanalen har øverst oppe tilløb af den lille Nimtofte Å – det suverænt vigtigste gydevandløb for havørrederne i Kolindsund Kanalerne. Sydkanalen er primært forbeholdt gedder og brasen med flere fredelige fredfisk.
7. september 2024
* Planer fra det gamle Århus Amt
Århus Amt, hvorunder Djursland og dermed også Kolindsund hørte indtil amternes nedlæggelse i 2007, havde allerede dengang planer om, at hele Kolindsund-området skulle sættes under vand igen – altså bringes tilbage til sin oprindelige tilstand.
Dette som led i Folketingets nye Vandmiljø-handlingsplan II, der tog over, hvor den gamle plan I måtte give op. Århus Amt havde beregnet, at en oversvømmelse af Kolindsund ville holde lige så meget kvælstof tilbage som samtlige rensningsanlæg i hele amtet:
“Kolindsund er det område, der mest effektivt ville kunne fjerne nitrat.”
Århus Amts Vandvæsen
De lokale landbrugere var ikke glade for budskabet. Der findes i dag omkring 3.000 hektar inddæmmet jord i Kolindsund, hvoraf de 2.500 dyrkes. Jorden ejedes af godt 150 lodsejere, som hver især blev stillet en kompensation på kr. 25.000,- pr. hektar i udsigt, når og hvis området blev sat under vand.
Landbrugerne ville have kr. 100.000,- i stedet, så der var lagt op til nye konfrontationer mellem landbrug og myndigheder. Siden blev striden dog bilagt, idet amtet droppede planerne om at oversvømme Kolindsund. I hvert fald indtil videre.
Siden da er slaget om Komindsund bølget frem og tilbage. Altid med bagstræberiske landbrugere fra de to lokale pumpelag som en effektiv stopklods. Tiden og klimaet arbejder imidlertid langsomt, men sikkert mod en afvikling af sundet og genskabelse af søen. Ikke mindst den nye Grønne Trepartsaftale har stillet skarpt det dette.
Et bredt flertal i byrådet i Syddjurs Kommune har således netop besluttet, at man ønsker at gendanne det drænede og tørlagte Kolindsund. Diskussionen om Kolindsund har stået på i mange år, men nu er tiden inde til en genskabelse, mener man i Natur-, Teknik- og Miljøudvalget, der senest har barslet med en hensigtserklæring herom.
Bag erklæringen stod et bredt flertal fra Enhedslisten til Det Konservative Folkeparti. Kun Venstres syv byrådsmedlemmer stemte som forventet imod. De konservative udtalte efter vedtagelsen af forslaget følgende:
“Det er en af de klogeste beslutninger, det her byråd vil træffe.”
Bjørn Jensen (K), Ebeltoft Byråd
Kolindsund var tidligere Jyllands største sø og dækker administrativt over både Syddjurs og Norddjurs Kommuner, der jo er af langt nyere dato end Sundet selv. Derfor skal Syddjurs nu forhandle med både Norddjurs Kommune og de implicerede lodsejere.
Med et flertal i byrådet har Syddjurs Kommune således tilkendegivet, at man udtrykker en principiel støtte til gendannelse af den tørlagte sø i Kolindsund. Det vil give en unik mulighed for at genskabe næsten 1.000 hektar ny natur i kommunen.
Helt præcis 966 hektar, hvor dyre- og plantelivet kan få lov til at udvikle sig frit. Og som kan tilbageholde store mængder kvælstof, der ellers ville havne i vandmiljøet og gøre stor skade her. Med algeblomst, iltsvind og bundvendinger, som vi kender det i dag. Og en overflod af rådnende fedtemøg på de djurske strande.
Et naturgenopretningsprojekt af denne størrelse ligger helt i tråd med de intentioner, der er udtrykt i den grønne trepartsaftale – om omlægning af sammenhængende landbrugsarealer til værdifuld natur.
Læs meget mere om historien bag Kolindsund Kanalerne i artiklen her:
7. september 2024
* Fyns Laksefisk lukker og slukker
I mange år har Fyns Laksefisk, i samarbejde med Havørred Fyn og de fynske kommuner, opdrættet og udsat ørreder i de fynske vandløb og langs de fynske kyster. En epoke, der nu ser ud til at slutte senest med udgangen af juni 2025.
Afviklingen af Fyns Laksefisk skyldes, at der ikke kan skabes økonomisk bæredygtighed. Lovgivningsmæssigt bliver FGU FYN, som er en forberedende grunduddannelse på Fyn, derfor nødt til at afvikle driften af Fyns Laksefisk. Lovgivningen tillader ikke, at FGU FYN som uddannelsesinstitution dækker underskud i Fyns Laksefisk, der skal kunne løbe rundt i kraft af egne indtægter.
Bestyrelsen og ledelsen har gjort en ihærdig indsats for at skabe en økonomisk sund forretning eller alternativt overdrage arbejdet til anden aktør. Desværre har det ikke været muligt at finde en løsning, der kunne sikre fortsættelsen af de opgaver, som Fyns Laksefisk varetager. Den tunge beslutning om afvikling af Fyns laksefisk, er derfor truffet på denne baggrund. Rektor for FGU FYN, Gitte Lykkehus, udtaler:
”Vi er dybt berørte over, at vi ikke har fundet en løsning, der kunne sikre Fyns Laksefisks fortsættelse, da vi forstår de store konsekvenser ved afviklingen.
Derfor er vi utrolig kede af at måtte afvikle alle aktiviteter og indstille driften næste sommer, hvor vores kontraktlige forpligtigelser udløber.
Vi vil fortsætte den konstruktive dialog og det gode samarbejde med relevante interessenter for at sikre en ordentlig afvikling.”
FGU FYN vil i afviklingsperioden fokusere på at opfylde de eksisterende aftaler og forpligtelser samt at følge de igangværende projekter helt til dørs. Den højeste prioritet er at sikre, at afviklingen sker på en måde, der respekterer og tager hensyn til de involverede parter. De seks medarbejdere hos Fyns Laksefisk er naturligvis påvirkede af situationen. Gitte Lykkehus siger afslutningsvis:
”Vores medarbejdere har ydet en uvurderlig indsats, og vi håbede til det sidste, at det ville være muligt at overdrage aktiviteterne til en anden aktør. Det har desværre ikke været muligt, og vi står nu over for den svære opgave at afvikle Fyns Laksefisk.”
Såvidt Fyns Laksefisk. Hertil er blot at sige, at uden en produktion af udsætningsfisk i samme størrelsesorden som hidtil, er der intet Havørred Fyn i årene fremover. Det må kunne lade sig gøre at følge op på den eklatante turistsucces, som det fynske havørredfiskeri har været i mere end et kvart århundrede.
Det vil være en dårlig forretning ikke at gøre det.
Læs hele historien her:
7. september 2024
* Udlevering af Paul Watson til Japan
Så nærmer dagen sig, hvor den amerikansk-kanadiske miljøforkæmper og hvalaktivist Paul Watson risikerer at blive udleveret fra Danmark til det hvalfangende Japan. Afgørelse herom træffes i Nuuk, Grønland den 4. september. Watson har siddet fængslet i Anstalten her siden anholdelsen den 21. juli.
Lille Danmark har her en enestående mulighed for at bekende kulør og vise den store verden, hvem vi i virkeligheden er. Om vi i virkeligheden er så grønne, som vi ser os selv og gerne vil have, at omverdenen ser os. Om en håndfuld nordatlantiske mandater og storpolitiske spilfægterier igen skal vinde over miljøet.
Lars Løkke fra Moderaterne var tidligt ude med en bemærkning om, at Danmark vil have svært ved at undslå sig anmodningen om udlevering af Watson til det hvalhungrende Japan. Mente og mener altså Lovlydige Løkke, der jo er vant til de blodige grindedrab på Færøerne.
Samtidig har en dansk domstol nu for tredje gang sagt nej til at udlevere danskeren Niels Holck, der for snart 29 år siden var med til at kaste våben ned over den indiske delstat Vestbengalen, til Indien. Man frygter, at der er en reel risiko for efterfølgende mishandling i indiske fængsler.
Nu skal det så afgøres, om en verdenskendt miljøforkæmper, der tilbage i 2010 obstruerede illegal japansk hvalfangst i internationalt farvand ved Antarktis, skal udleveres til hvalfangernationen Japan. Der for øvrigt netop har genoptaget fangsten og nedlagt den første finhval ud af et halvt hundrede flere planlagte.
Japan er et land, som er kendt for både dødsstraf og brutale fængsler. En dom på forventeligt 15 år i et japansk fængsel vil være livstid for den 73-årige Watson, der er far til to små børn. Det ene af dem på far-og-søn billedet herover.
Senest var det Retten i Hillerød, der modsatte sig udlevering af danske Niels Holck til Indien. Som den tredje danske retsinstans i træk. Nu er det justitsminister Hummelgaard, der skal vende tommelen op eller ned for Paul Watson, der ikke er dansk statsborger.
Spændende at se, om de nordatlantiske mandater betyder lige så meget for socialdemokratiske Hummelgaard, som de åbenbart gør for Moderate Løkke. Der jo lige nu selv kæmper med moral eller rettere mangel på samme i sit eget parti.
3. september 2024
* En flom af nye ministre
Statsminister Mette Frederiksen er tilsyneladende gået helt bananas i sommervarmen. Hun har udvidet sin midterregering til nu at omfatte hele 25 ministerier med tilhørende ministre. Flere af dem nye. Og det er dansk rekord.
Aldrig har der været så mange ministre i en dansk regering. Måske netop derfor har regeringen også besluttet, at der nu skal leases nye fly til den nye regering og dens ministre. Mette Frederiksen selv kan snart fylde et helt fly udelukkende med ministre, nye som gamle.
Rygterne vil vide, at det er udenrigsminister Lars Løkke, der har presset mest på for at få nye fly. Han har angiveligt haft en traumatisk oplevelse, hvor han strandede et par dage i Kangerlussuaq, Grønland med polske Donald Tusk. Af flytekniske årsager.
Det er ellers noget, de fleste grønlandsfarere og jeg selv har prøvet indtil flere gange. “Teknik” er derfor et uhyre brugt ord på grønlandsk blandt grønlændere. Et ord, som forstås helt ud i de yderste udenskærs bygder. Tålmodighed er derfor en dyd på Grønland, hvor vejret hersker over flyafgangene.
Så det må have været nogle usædvanligt slemme dage i det ellers prominente polske selskab. For Løkke har efter sigende presset på for nye fly til den danske regering lige siden. Og dem får han så tilsyneladende nu, hvor der for alvor skal flyves. Og ikke længere kun på første klasse som i Løkkes tidligere ministertid.
Vi har nemlig penge som skidt her i Danmark, hvor vi ellers angiveligt af sparehensyn sløjfede den blandt børnefamilier så populære Store Bededag. Ifølge Dagbladet Politiken har Forsvarsministeriet sendt en ordre i offentligt udbud på leasing af såkaldte “statsfly” til regeringens topministre:
Ordren har en værdi på 40 millioner euro for seks års brug af privatchartrede fly til de tre topministre. Det svarer til næsten 300 millioner danske kroner. 50 millioner om året.
Vi ved endnu ikke, hvilken type fly, der fremover skal transportere Løkke & Co. Vi kender blot prisen. Vi må dog formode, at sæderne kan lænes tilbage mellem de serverede drinks.
Det nok mest interessante ved den nye ministerrokade er imidlertid ikke de nye ministerfly og deres skyhøje priser. Det er i stedet, at der ikke rokeres nær så meget, som der plejer.
Det tør Mette Frederiksen nemlig ikke, da der ville blive oprør i regeringen, hvis eksisterende ministre af den tunge slags blev ofret til fordel for dygtigere folk fra andre ministerier. Eller helt uden for Borgen.
Derfor fik både miljøminister Magnus Heunicke (S) og landbrugsminister Jacob Jensen (V) lov til at blive siddende på deres vellønnede ministerposter. Med ditto lukrative ministerpensioner støt tikkende ind på kontoen i baggrunden.
Dette til trods for, at såvel Magnus Heunicke som Jacob Jensen med “rokaden” måtte overdrage deres økonomiske beføjelser til den nye Minister for Grøn Trepart, Jeppe Bruus (S).
Han skal nu rydde op efter de to herrer, som ikke rigtig er lykkedes med at tilnærme sig intentionerne i den nye Trepart. Der ellers er mere Blå end Grøn. Hvis ikke ligefrem Sort.
31. august 2024
* Miljøet, landbruget og Den Grønne Trepart
Den nye Minister for Grøn Trepart – i sig selv et fantastisk navn – er socialdemokraten Jeppe Bruus, der hidtil har været skatteminister. Han får i modsætning til Magnus Heunicke (S) og Jacob Jensen (V) mere end rigeligt at se til. Med at få de mange ender i treparten til at mødes i én grøn hovedstreng.
Både miljøministeren og landbrugsministeren bedyrer ganske vist, at de bestemt ikke er sat fra bestillingen. De fortsætter således ufortrødent med henholdsvis miljø og landbrug. På fuld løn og under nedsat arbejdspres.
Magnus Heunicke virkede da også nærmest overstrømmende lykkelig, da han for åben skærm og sammen med Jacob Jensen overdrog den reelle magt til partifællen Jeppe Bruus. Som om et åg var taget af hans skuldre. Og det var det jo så også, ved vi nu.
Ifølge Dagbladet Politiken måtte Magnus Heunicke nemlig overdrage stort set hele reguleringen af havmiljøet til Jeppe Bruus – trods ellers Heunickes selvpåtagede rolle og titel som “Havets minister”.
Heunicke ville da heller ikke fortælle Politiken, om han skal lede det kommende efterårs såkaldte “genbesøg” af den politiske aftale fra 2021. Det revurdering, der skal definere den kommende indsats for at bremse iltsvindet i de danske farvande.
Jacob Jensen (V) var anderledes klar i mælet, da Politiken spurgte ind til hans personlige fremtid i dansk politik:
“Det er kun én landbrugsminister i Danmark, og det er mig”.
Jacob Jensen (V) i Dagbladet Politiken
Det kan dog være lidt svært at se landbrugsministerens fremtidige rolle i Trepartsaftalen. Når vi nu ved, at Ministeren for Grøn Grepart, Jeppe Bruus, har overtaget alle ordninger omkring tilskud til landbruget.
Hvad reelt er der så tilbage til landbrugsminister Jacob Jensen at administrere? Landbruget drejer sig jo primært om at høste tilskud til dette og hint. Ingen landmand gør jo noget uden at få tilskud til det. Læs gerne Jyllands-Postens artikel tilbage fra 1998 med titlen “Landbrugets krykker vakler”.
Og hvad skal Heunicke egentlig lave i sit miljøministerium, der jo ikke blev nedlagt ved oprettelsen af det nye Ministerium for Grøn Trepart? Når han nu ikke længere skal redde havet og vandmiljøet, som han ellers højt og flot havde lovet til alt og alle i medierne?
31. august 2024
* “Yderligere rod og bureaukrati”
“Regeringen skaber yderligere rod og bureaukrati og risikerer dermed, at det bliver endnu vanskeligere at skaffe rent vand i fjordene og genoprette naturen på land.”
Professor emeritus Jørgen Grønnegård, Aarhus Universitet
* Heunicke og havbrugene
Miljøminister Heunicke kan dog være helt rolig. Der vil også fremover være masser af arbejde for Miljøets Magnus, selv om han er sat fra bestillingen på flere områder.
Det gælder ikke mindst arbejdet med at definere endnu højere grænseværdier for miljøfarlige stoffer og gøre fortyndingszoner omkring udledning af miljøfremmede stoffer endnu større end hidtil. Dette så giftudledende og ofte udenlandsk ejede virksomheder kan fortsætte deres lukrative (for ejerne) og skadelige forurening af det danske vandmiljø.
Som grundigt dokumenteret af Danmarks Radio i det forgangne forår, så har Heunicke jo til fulde vist, at det område behersker han og hans dygtige stab af regnedrenge i Miljøstyrelsen: Minimering og eliminering af farlige stoffer uden hverken at minimere eller eliminere dem. En udsøgt dansk specialitet.
Dette med udarbejdelse af nye udvidede fortyndingszoner, så man på papiret kan holde sig inden for lovens regler. Så man kan fremvise flotte tal til EU, uden at have reduceret udledningen af farlige stoffer det mindste. Levering af et sminket lig.
Senest har Havets Heunicke sågar benægtet at gøre noget ved de storforurenende havbrug, hvis udledning af kvælstof, fosfor, foderrester, medicinrester og tungmetaller jo ryger lukt gennem netmaskerne og direkte ud i vandmiljøet. Aldeles uden forudgående fortyndingszoner.
Minister for Grøn Trepart, Jeppe Bruus, har efterfølgende meldt klart ud, at netop havbrugene ikke indgår i Den Grønne Trepart. Uden dog at give nogen forklaring på dette. Det budskab har Kaninen Katrine fra Endelave gravet frem i dagens lys.
Der er således lagt op til noget nær fri forurening fra ikke mindst det japansk ejede Musholm Havbrug, hvis store reklamebåd Heunicke jo senest frekventerede under årets Folkemøde på Bornholm. Solende sig øverst oppe på dets soldæk.
Det skulle vi dog ikke lægge noget i. Som vi nu heller ikke skal lægge noget i, at statsminister Mette Frederiksen har købt sommerhus på Møn sammen med tidligere social- og boligminister Pernille Rosenkrantz-Theil. Der netop er udnævnt som kandidat til den vigtige post som socialdemokratisk overborgmester i København.
De to er bare gode venner og har været det siden studieårene, fortæller det glade par til EkstraBladet, da avisen spørger ind til det dugfriske fælles huskøb. Så det skal vi nok heller ikke lægge noget særligt i. Som vi jo heller ikke skulle det, da Svend Auken og Mogens Lykketoft havde sommerhus sammen på Endelave.
Personligt er jeg for længst holdt op med at lægge noget som helst i noget som helst af det, der kommer fra danske toppolitikere. De er rendyrkede opportunister. Pænt sagt.
Men det skal man nok heller ikke lægge noget i.
31. august 2024
* Grøn trepartsaftale udsat
Det er startet rigtig godt med Den Grønne Trepartsaftale. Dele af aftalen er således allerede udskudt i endnu et år – trods ellers de mange flotte løfter om og det akutte behov for øjeblikkelig handling.
Statsminister Mette Frederiksen (S) var for nylig en tur på den hårdt belastede Vejle Fjord, som blev officielt begravet i forgangne forår. Dead as a Dodo.
“Den smukke danske natur. Vi skal passe meget bedre på den. Vores kyster, fjorde og indre farvande. Tømt for liv. Det skal være fortid”, lød det efterfølgende fra statsministeren.
Ikke et øje var tørt. Alle tilhørere var rørt. Ikke desto mindre ser det nu ud til, at regeringen vil give dansk landbrug yderligere et år til at komme i gang med de nødvendige miljøfremmende tiltag.
Regeringen vil således udskyde Landbrugsaftalen fra 2021, så det bliver helt umuligt at nå kravene i EU’s Vandrammedirektiv fra 2000. Hvad regeringen jo allerede vidste og havde accepteret.
Baggrunden er den, at dansk landbrug i forbindelse med Landbrugsaftalen fra 2021 igen-igen fik trukket sagen i langdrag. Denne gang med kravet om en såkaldt “second opinion” fra uvildige forskere.
Den nye second opinion gav helt som forventet regeringen ret, men betød alligevel, at danske landmænd nu altså får endnu et år til at fortsætte deres forurening af det danske vandmiljø.
Det har taget danske politikere og danske landmænd et kvart århundrede at misse målet i en ellers simpel aftale med det besværlige navn “EU’s Vandrammedirektiv”. Snart 25 år til ikke at nå i mål med en “god økologisk tilstand” for vandmiljøet.
Et ganske imponerende smøl, hvor viljen til at gøre noget konkret helt enkelt har manglet. Og hvorunder landbruget endda har tildelt sig selv retten til ekstra forurening via Løkkes Landbrugspakke i 2016. Så vi nu otte år senere sidder i fedtemøg til halsen.
Dansk landbrug ventes derfor først at blive ramt af miljøministerens længe varslede og stærkt opreklamerede “kvælstofhammer” engang i 2027. Den har i lang tid hængt over hovedet på dansk landbrug, der dog ikke ser ud til at frygte den. I hvert fald har de ikke mærket det mindste til den endnu.
Lykkes det ikke at nå målene i Den mere Blå end Grønne Trepartsaftale, da falder det hele tilbage på DN og dens præsident Maria Reumert Gjerding. Hun har gamblet og sat alt på ét kort – i den såkaldt Grønne Trepart. Og allerede accepteret, at Danmark ikke kommer til at overholde kravene i EU’s Vandrammedirektiv fra 2000.
Leverer Treparten ikke, bliver det en svær fremtid for både DK og DN. Ingen vil da nogensinde kunne tage DN alvorligt igen.
Og Havet omkring Danmark vil være dødere end nogensinde.
31. august 2024
* Galgenhumor ved Gylletanken
Tonen var hård og uforsonlig, da interesseorganisationen Bæredygtigt Landbrug i foråret afholdt generalforsamling. Den kommende CO2-afgift stod allerøverst på dagsordenen, og webmediet Altinget lyttede opmærksomt med.
En af de kommentarer, der vakte størst opmærksomhed, kom fra næstformand i den hardcore Agerskovgruppe, Holger Iversen. I forbindelse med et spørgsmål til professor Michael Svarer om CO2-afgiften indledte han diplomatisk med, at “havde mødet fundet sted i 1824, havde man hængt budbringeren af hans budskab i en galge.”
En kommentar til Danmarks Naturfredningsforenings præsident Maria Reumert Gjerding fik også en del opmærksomhed. Det skete, da Altinget en uge efter generalforsamlingen bragte en udførlig reportage fra mødet. Her havde høtyvene været helt fremme ved forhandlingsbordet:
På mødet lød det således fra et medlem af Bæredygtigt Landbrug, at man bør invitere Maria Reumert Gjerding til et sommergruppemøde, så man kan få “skovlen under hende”. Det fik den tidligere godsejer Jens Haubroe til at stemme i:
“Det med at invitere hende til et sommermøde er en rigtig god idé. Jeg vil foreslå, at man holder mødet et sted, hvor der er en voldgrav med stejle kanter”, sagde han.
Den Grønne Trepart var som tidligere nævnt mere imødekommende. Galge og voldgrav blev udskiftet med en velpolstret ny Naturfond, der skulle lokke Danmarks Naturfredningsforening ind i folden. Herinde kunne de ikke gøre skade på processen. Samt en hel masse luftige landbrugsløfter af den slags, vi har set flere gange tidligere.
Tricket lykkedes, og vi sidder i dag med en Grøn Trepartsaftale, som i vid udstrækning stadig er baseret på frivillighed, og som DN har taget medansvar for.
Hvis den udmønter sig i konkrete fremskridt for klima og miljø, er der ingen skade sket. Da er det kun godt.
Men lykkes det ikke, falder alt tilbage på DN og DN’s præsident.
31. august 2024
* Kamufleret egnsudviklingsstøtte
Miljøforkæmper Bjarne Hansen, Thyborøn, skriver her om de mange millioner “bortkomne” miljøpenge, der ellers var tiltænkt oprensning og forureningsbekæmpelse på Harboøre Tange:
“Lad os slå det fast med det samme:
Det har aldrig været regionens eller kommunens mål at få fjernet forureningen på Høfde 42. Den har blot været et middel til at skaffe penge til området via Klimatoriet i Lemvig.
Og det er de nu kommet i mål med. Ca. én milliard kroner i første omgang. Og udsigt til yderligere langt over en milliard kroner over tid.
En underlig og forvirrende måde at bevilge penge på. Man kalder det generationsforureninger, men i virkeligheden er det egnsudvikling.
Kejserens nye klæder
I et forsøg på at gøre prisen for endnu et forsøgsprojekt afgørende for en oprensning af Høfde 42-depotet er prisen nu landet på 850 mio. kr. inklusive Cheminovas bevilling på 125 mio. kr.
Men det gik ikke. Den nye regering bevilgede alle pengene, selvom det kun blev til et forsøgsprojekt uden noget krav om resultat.
I den tidligere regering blev der stillet visse krav til resultat og omfang af oprydningen, men dem ser den nye regering, Region Midtjylland og Lemvig Kommune stort på. Det er i dag kun løse hensigtserklæringer.
Der var engang
Selvfølgelig er jeg skuffet. Så meget arbejde bliver smidt på gulvet, og ikke mindst griske klimafolk er gået i krig for at udhule forsøgsprojektet på Høfde 42-depotet – til fordel for Klimatoriet i Lemvig.
Undertiden kan jeg være lidt langsom i opfattelsen, men nu forstår jeg godt ”de fantastiske fems” jubel under og i åbningstalerne på Klimatoriet den 20. december 2020. Her udtrykte alle fem glæde over de mange forureningspenge, der var blevet bevilliget blot fem dage før, den 15. december, 2020.
”Det er noget af det bedste, som er sket for Klimatoriet!” lød ordene fra dem alle.
Således blev Klimatoriets økonomi reddet, da de nu kunne gå i gang med at udhule de 1,7 mia. kr., som dengang var afsat til generationsforureningerne på Harboøre Tange.
Konklusionen
Jeg har ikke noget imod at hjælpe med deres klimaprojekt, men ikke på denne måde. Det er rent tyveri og en hån mod befolkningen på Harboøre Tange.
Som det ser ud nu, vil der ikke blive fjernet nogen nævneværdig forurening i nogen af de tre generationsforureninger. Ikke fordi man ikke kan, men fordi man ikke vil.
Den nuværende regering med Socialdemokraterne i spidsen, Region Midtjylland og Lemvig Kommune ønsker ikke at bruge penge på forureningen efter Cheminova. Den skal, på samme måde som spildevandet fra FMC, have lov at forsvinde i havet og fjorden.
For som vores statsminister og miljøminister understregede her før sommerferien og i forbindelse med Nordic Waste, så er det den pris, man er villig til at betale for en forsat velfærd.
Politikere på alle tre niveauer er med andre ord villige til at ofre befolkningen på Harboøre Tange i velfærdens og Klimatoriets navn.
Og hvad så?
Vi har siden 1972 kæmpet for at få en anstændig miljøpolitik. Men den er nu i forfald, og vi sælger ud af vores natur, hav og fjordmiljø – for politisk vindings skyld.
Det er ikke noget, som lige er sket. Man har solgt ud af vores miljøpolitik, lige siden jordforureningsloven og vandrammedirektivet kom i år 2000. Lige siden amter blev til regioner, og kommunerne blev store i 2007 – langsomt, men sikkert.
Altså er vi i færd med at afmontere den danske miljøpolitik – til fordel for nogle nemme og hurtige ”velfærdspenge”, som de kalder dem.
For mig at se er det snarere blodpenge til at købe vælgere for til næste valg. Og befolkningen på Harboøre Tange kommer til at betale prisen.
Ssshh… Jeg kan høre politikerne i Lemvig byråd klappe i deres små hænder…”
Bjarne Hansen, Thyborøn
Intentionerne bag de mange millioner til miljøet har sikkert været gode nok. De skulle blot have været øremærket til bekæmpelse af generationsforureningerne – hvis ellers det var det, der var hensigten.
Så var de ikke blevet til kamufleret egnsudviklingsstøtte.
24. august 2024
* Frygt ikke nitraten i drikkevandet
Godt, vi har det danske landbrug til at berolige os, når bekymrede miljøfolk råber vagt i gevær over et alarmerende højt indhold af kræftfremkaldende nitrat i grundvand og drikkevand. Godt, vi da har besindige landmænd til at dysse tingene ned igen.
Jørgen Evald, som er faglig direktør for Bæredygtigt Landbrug, maner således lige nu til besindelse. Han har nemlig hørt, at miljøminister Magnus Heunicke har læst på tingene og lyttet til fagkundskaben. Denne advarer atter engang mod det høje indhold af nitrat i drikkevandet – specielt i Nordjylland som nævnt i en tidligere notits længere nede på denne side.
Miljøministeriet barsler måske snart med nye og strammere krav til, hvor meget nitrat der må være i drikkevandet. Ministeriet vil i hvert fald, efter en fagligt opdateret vurdering fra DTU Fødevareinstituttet, bede en gruppe internationale eksperter om deres vurdering af situationen i Danmark. Danmark efterlever i dag EU’s grænseværdier for nitrat i drikkevandet, som ligger på 50 mg per liter.
En gruppe forskere fra Københavns Universitet, Aarhus Universitet og GEUS nåede i november sidste år frem til, at et højt nitratindhold i drikkevandet koster samfundet dyrt. Helt ned til et indhold på 4 mg nitrat per liter giver således en øget risiko for tarmkræft. Kommer vi over 9 mg nitrat per liter, stiger risikoen markant.
Forskerne har efterfølgende regnet sig frem til, at vi i Danmark kan spare 2,2 milliarder kroner om året, hvis vi reducerer mængden af nitrat i vort drikkevand. Det er, hvad de 127 årlige tilfælde af nitratfremkaldt tarmkræft koster samfundet – ikke mindst via sygehusvæsenet.
Forskerne konkluderer i undersøgelsen, at omkring 20 % af alle danskere i dag drikker vand med mere end 4 mg nitrat per liter, mens omkring 10 % har vand i hanerne med mere end 9 mg nitrat per liter. Og det koster altså både menneskeliv og samfundet mange penge i forbindelse med relaterede sygdomsforløb.
Forskerne har endvidere regnet på, hvad det vil koste at nedbringe denne risiko – ved at reducere nitratindholdet i drikkevandet. Sænker man niveauet fra 50 mg i dag til 9 mg fremover, kan man næsten halvere antallet af tilfælde af tarmkræft. Helt eksakt fra 127 til 72 tilfælde. Det vil spare samfundet for godt 1 milliard kroner.
Sænker man yderligere indholdet til 4 mg nitrat per liter, kan man undgå yderligere 55 tilfælde og spare i alt 2,2 milliarder kroner. Mange penge, men peanuts i forhold til de 12 milliarder kroner, som dansk landbrug hvert år modtager i landbrugsstøtte. Til at forurene drikkevandet med nitrat…
24. august 2024
* “Hvis det er fakta, så benægter a fakta”
Men 2,2 milliarder sparede skattekroner og 127 årlige tilfælde af nitratfremkaldt tarmkræft preller ganske af på Jørgen Evald, der til daglig er faglig direktør for interesseorganisationen Bæredygtigt Landbrug. Det preller af som rent drikkevand på en økologisk gås.
Jørgen Evald ved ellers eller netop bedre end de fleste, hvad der skal til for at nedbringe indholdet af nitrat i det danske drikkevand. Og recepten er ganske enkel, omend ikke ganske gratis:
1) Beskyt grundvandet mod yderligere nedsivende nitrat.
2) Flyt boringerne til områder med mindre forurenet vand.
3) Eller rens grundvandet, inden det når ud til forbrugerne.
Det sidste er noget, vi længe har kviet os ved at gøre i lille lykkelige Danmark. Vi har i årevis berømmet det danske grundvand og pralet med, at det kan eller i hvert fald kunne drikkes direkte fra hanen. Nu kan vi blive nødt til at rense vandet med avancerede teknologier som ionbytning, omvendt osmose eller denitrifikation, der alle fordyrer drikkevandet.
Den enkleste, billigste og bedste løsning er at tage landbrugsjord ud af drift. Men det tager desværre år eller sågar årtier, før man ser effekten. Før udvaskningen er aftaget. Man får dog straks et markant forbedret miljø og et renere vandmiljø ud af sine anstrengelser. Som man gør ved ethvert stop for dyrkning og gødning.
Men alt det behøver vi slet ikke gøre, lyder det altså fra Bæredygtigt Landbrug. Som hermed lægger sig tæt op af Landflygtige Lunde (V), der tilbage i 2018 sagde stort set det samme. Han mente nemlig dengang, at gældende dansk grænseværdi også fremover skulle følge EU’s krav til vandkvalitet. Og at dette var fuldt tilstrækkeligt. Trods ellers de mange data om det modsatte.
Det udtalte daværende miljø- og fødevareminister Esben Lunde Larsen (V) i 2018 i et svar til den socialdemokratiske miljøordfører Christian Råbjerg Madsen. Og siden skete der så ikke mere. Andet end at Lunde selv fortrak til en beskyttet tilværelse og karriere i udlandet – betalt af den danske stat. Han skulle ikke nyde mere.
En enkelt regeringsperiode med en rød regering nåede eller formåede desværre ikke at rette op på meget i det skamferede danske miljø. Trods ellers store mængder tilgængelige data om dødelig tarmkræft forårsaget af nitrat i drikkevandet. Fakta baseret på 2,7 millioner danskere, hvis liv og død forskerne har fulgt gennem 34 år.
Der er således ikke sket nævneværdigt i seks år fra 2018-2024. Udover selvfølgelig de dødsfald, som åbenbart er acceptable for danske politikere over en kam, dansk landbrug generelt og Bæredygtigt Landbrug specielt.
Løkkes Landbrugspakke fra 2016 gjorde ikke tingene bedre med sit øgede forbrug af gødning og udsivning til vandmiljøet.
24. august 2024
Læs også:
* Dyrkningsfri bræmmer på 300 meter
Lidt flere visioner har professor Stiig Markager, som selvsamme Bæredygtigt Landbrug (BL) for et par år siden trak i retten. BL var nemlig blevet uenige med Markager om udledningen af kvælstof fra landbruget. Men løb hurtigt tør for saglige argumenter og valgte derfor at trække Markager i retten. BL tabte sagen med et brag.
Stiig Markager er professor i marin økologi og biogeokemi på DCE ved Aarhus Universitet. Det er ham, der løbende monitorer kvælstoffets vandring igennem det danske land og vand. Og ham, der efterfølgende beregner, hvor stor udledningen er, og hvor meget vandmiljøet kan tåle.
Stiig Markager vurderer, at man skal ned på en samlet udledning af kvælstof på omkring 39.000 tons for, hvis havmiljøet igen skal komme i en “god økologisk tilstand”, som EU’s Vandrammedirektiv fra 2000 jo foreskriver. 39.000 tons er den såkaldte “målbelastning”.
I et indlæg på webmediet Altinget fremfører professor Markager, at udledningen af kvælstof i 2019 var på 63.000 tons, dette korrigeret for nedbør. Det betyder ifølge Markager, at der skal udtages 15-30 procent af det danske landbrugsareal, hvis man vil nå målbelastningen på 39.000 tons. Arealmæssigt svarer det til udtagning af mellem 400.000 og 800.000 hektar landbrugsjord.
“Det virker rimeligt, at et niveau midt i dette interval vil bringe os i mål, når man tager højde for, at tabet af næringsstoffer er langt større for de marker, som ligger helt ud til vandløbene eller til havet end for marker, som ligger højt i landskabet.
Løsningen er eksempelvis dyrkningsfri bræmmer, som kan variere fra nogle få meter langs små grøfter stigende til for eksempel 300 meter langs større vandløb og langs alle kyster.”
Professor Stiig Markager, Aarhus Universitet
Altså skal omkring 600.000 hektar landbrugsjord tages ud af drift, hvis det danske vandmiljø skal reddes. Sammen med udtagning af sandede jorde med stor udvaskning tæt på havet, lavbundsjorde med højt organisk indhold og meget skrånende arealer ned mod vandområder vil dette måske kunne bringe os i mål, slutter Stiig Markager på Altinget.
Ingen tvivl om, at større dyrkningsfrie bræmmer langs åer, søer og fjorde vil være den bedste, billigste og hurtigste måde at nå i mål på. Men samtidig også noget, vore dyrkningsglade bønder som udgangspunkt ikke kan lide.
Naturligvis undtaget den økonomiske kompensation, der i så fald er udsigt til.
24. august 2024
* Snæbelen atter i søgelyset
Snæbelen, som er en spidssnudet og saltvandselskende variant af helten (Coregonus spp.), er atter kommet i fokus. Det er ny genetisk forskning, som igen har bragt snæbelen i søgelyset. Som tyder på, at der faktisk er tale om en selvstændig fiskeart.
Snæbelen findes i dag kun i den sydvestjyske Vidå, som munder ud i det lavvandede og vidtstrakte Vadehav. Herude vokser den sig stor på en diæt af krebsdyr, børsteorm og andet småt, inden den atter vender tilbage for at gyde i det vandløb, den er vandret ud fra.
Indtil nu har vi betragtet snæbelen som en nært beslægtet og saltvandstolerant variant af den almindelige helt. Ny forskning viser imidlertid, at snæbelen populært sagt har været sig egen i mere end 7.000 år. At der er tale om en selvstændig art og ikke en underart. Det blev den sandsynligvis efter sidste istid, hvor Danmark jo dukkede op af Nordatlanten.
Forskere fra DTU Aqua har sammen med forskere fra Aarhus Universitet og Statens Naturhistoriske Museum undersøgt DNA hos snæbel og helt fra Danmark. Forskerne har sammenlignet danske snæbel med prøver fra helt-bestande i den tyske del af Østersøen og fra Alperne.
”De nye resultater understreger, hvor genetisk unik snæblen er, men også vigtigheden af at sørge for, at bestandene ikke falder yderligere.
Vores resultater tyder nemlig også på, at bestanden har været så langt i bund, at det har mindsket den genetiske variation, der er så vigtig for at kunne klare sig på den lange bane.”
Seniorforsker Dorte Bekkevold, DTU Aqua
Det Internationale Råd for Naturbeskyttelse, IUCN, havde ellers erklæret snæbelen for uddød. Dette fordi den store bestand, der tidligere levede i Rhinen, for længst er borte. Men det er forskerne bag den nye viden om snæbel altså ikke længere enige i.
I IUCN sidder de faglige eksperter, der løbende foretager vurderinger af truede arter. Det er dem, der efterfølgende udarbejder de såkaldte “rødlister”, som på internationalt niveau opregner truede arter og anbefaler tiltag til at redde dem fra udryddelse.
Snæbelen adskiller sig fra helten og dens forvirrende mange underarter ved at kunne tåle saltvand af fuld styrke. Det var netop denne egenskab, der gjorde det muligt for snæbelen at kolonisere Vadehavet og yngle i dets tilløb. Og den, der ikke tillader almindelige helt at forcere Vadehavet.
Snæbelen blev totalfredet tilbage i 1983. Dengang var ingen ringere end Prins Henrik protektor for den danske bestand. Det var han som initiativtager til den danske afdeling af Verdensnaturfonden WWF. Den omfattende restaurering af sydvestjyske Brede Å skyldtes ikke mindst hensynet til den også dengang truede snæbel.
Hvis snæblen forsvinder, kan den ikke bare erstattes med andre helt-fisk. Hvad man jo fint kan gøre med eksempelvis laks og havørred. Snæbelens unikke genetiske materiale og specielle økologiske rolle i Vadehavet være således tabt for altid.
Danmark har derfor et stort ansvar for fremover at passe ekstra godt på den sidste naturlige bestand i verden.
24. august 2024
* ⌘ Prinsen og den Spidssnudede Snæbel ⌘
Det er ganske vist: Læs hele historien om salig Prins Henrik og den sønderjyske snæbel, som han var med til at redde, da den spidssnudede fisk fra Vadehavet var ved at uddø og stadig var ukendt for de allerfleste:
* De første revner i Den Blå Trepart
Det måtte jo komme. Med det nuværende miskmask af en midterregering, som ingen vælgere havde bedt om: De første revner i den ellers spritnye Grønne Trepart. Men at det kom så hurtigt efter indgåelse af aftalen, var alligevel overraskende.
Ikke overraskende var det imidlertid, at det blev fødevareminister Jacob Jensen (V), der som den første ikke ikke kunne styre sig. Som endnu engang prioriterede landbrugets privatøkonomi over hele nationens biodiversitet, der ellers er et gennemgående element i aftalen.
Som selv landmand og tidligere lønnet bestyrelsesmedlem i Danmarks største og mest forurenende havbrug, japanske Musholm i Storebælt, så Jacob Jensen (V) straks mulighederne for en øget indtjening. Naturligvis til landbruget, der nu også skal tjene lette penge på at sprede blomsterfrø på markerne. I biodiversitetens hellige navn.
Mere end 6.000 kr. per hektar kan en landmand nu tjene ved blot at så blomsterfrø på sin jord. Det giver ingen mening, da andre tiltag giver langt større forbedringer for natur og miljø. Vedvarende braklægning eller udtagning af lavbundsjord har langt større effekt. Det er så grelt, at flere landmænd nu selv har taget afstand fra ordningen.
Men altså ikke ministeren, der er begejstret for den nemme indtjening. Den gør det blot mindre attraktivt for landmænd at investere i tiltag, der reelt vil gavne vort nødlidende miljø. Ærgerligt, men desværre helt forventeligt fra jordbrugerne i Den Blå Trepart.
Når man har læst hele ordlyden bag Den Grønne Trepart grundigt igennem, sidder man tilbage med en dårlig smag i munden. Den aftale er jo ikke det mindste grøn. Det er en rendyrket Blå Trepart, vi her ser resultaterne af. En aftale, der primært varetager økonomiske interesser og kun meget sekundært tager hensyn til natur og miljø.
Det springer tydeligt i øjnene, at en meget stor del af den nye Trepartsaftale stadig baserer sig på frivillige aftaler med landbruget. De kan et meget langt stykke hen ad vejen stadig selv bestemme, hvor og hvad de vil gøre af indsatser.
Efter Lars Løkkes famøse Landbrugspakke fra 2016 ved vi kun alt for godt, at frivillige aftaler med landbruget bare ikke virker. Løkkes Landbrugspakke resulterede jo i, at vi nu sidder i fedtemøg til halsen. Bogstavelig talt.
Landbruget vil ikke tage ansvar for egne gerninger. De vil bare ikke, som en nu landflygtig Venstre-minister jo selv så klart udtrykte det. De er tilsyneladende ligeglade, bare de kan komme af med gødning og gylle og høste nye rekorder. Naturligvis i tilgift til den milliardstore landbrugsstøtte.
– Hvorfor i alverden så gentage succesen eller rettere fallitten fra Landbrugspakken og kalde det en Grøn trepartsaftale?
Når den nu er Blå som himlen over det Brune og algefyldte vand i hav og fjord?
Personligt undrer jeg mig såre over, at Danmarks Naturfredningsforening (DN) – for øvrigt som eneste “grønne” deltager i et mørkeblåt selskab – tør tage ansvar for den nye Blå Trepart. Det kan blive en livsfarlig beslutning for DN, hvis det ikke lykkes parterne at leve op til aftalen. Vi følger spændt endnu et politisk kandestøberi.
Læs selv, hvor landbrugsfikseret den nye aftale er. Det fremgår tydeligt af nedenstående notits, der udgøres af de allersidste sider i aftalen:
17. august 2024
* De sidste ord af Treparten
“Realisering af aftalens mål forudsætter, at landbruget drives af initiativrige, ambitiøse og driftige landbrugere, som har gode økonomiske forudsætninger for at investere i den grønne omstilling og derved fremtidssikre dansk landbrug.
Gennemsnitsalderen for landbrugere er stigende, og særligt siden midten af 90’erne har andelen af unge landbrugere været faldende. Dansk landbrug står over for et generationsskifte, hvor nye, unge landbrugere skal tage over efter den ældre generation. Særligt unge landmænd har brug for stabile rammevilkår en generation frem.
Parterne er på den baggrund enige om, at vilkårene for generationsskifte i landbruget bør forbedres. Parterne er enige om, at der skal ses på mulighederne for at styrke de finansielle rammevilkår for unge landbrugere inden for gældende EU-regler.
Parterne noterer sig, at regeringen vil nedsætte en hurtigtarbejdende ekspertgruppe med det formål at afdække, om unge landbrugere er særligt udfordret i forhold til at rejse finansiering samt muligheder for at forbedre de finansielle rammevilkår for unge landbrugeres etablering.
Ekspertgruppens arbejde vil tage udgangspunkt i eksisterende analyser af området, herunder anbefalingerne fra ekspertgruppen for landbrugets økonomi fra 2021. Ekspertgruppen får deltagelse fra relevante ministerier samt organisationer og afrapporterer senest inden udgangen af 2024.
Ekspertgruppen ledes af Ministeriet for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri.”
* Etableringsstøtte til unge landbrugere
“Med støtteordningen etableringsstøtte til unge landbrugere under EU’s landbrugsstøtte gives der tilskud til landbrugerens etablering af eget landbrug eller gartneri under forudsætning af en række forordningsbestemte krav, herunder at ansøgeren er under 41 år på ansøgningstidspunktet.
Formålet et at styrke unge landbrugere og gartneres mulighed for etablering og fastholdelse og at understøtte et generationsskifte i landbrugs- og gartneribranchen.
Parterne noterer sig, at ordningen i 2023 og 2024 er blevet overansøgt. Parterne er enige om, at regeringen skal arbejde for, at den økonomiske ramme for ordningen løftes med i alt ca. 200 mio. kr. frem mod 2030. Omprioritering af midler fra EU’s landbrugsstøtte i indeværende periode kræver tilslutning fra forligskredsen bag landbrugsaftalen af 2021 i tillæg til godkendelse af EU-Kommissionen.
Parterne noterer sig, at der for de konkrete initiativer vil skulle være en efterfølgende politisk proces blandt Folketingets partier, hvor regeringen vil skulle sikre sig politisk flertal til både konkret lovgivning og finansiering af udgifterne.
Det gælder, at en række af aftalens initiativer er forligsbelagte. Ændringer i den danske udmøntning af EU’s landbrugsstøtte 2023-2027 vil desuden skulle godkendes af EU-Kommissionen.
Flere af de konkrete initiativer kan udgøre statsstøtte, hvorfor der tages generelt forbehold for, at tiltagene kan statsstøttegodkendes af EU-Kommissionen.”
Citat slut. Den nye Grønne Trepart er således på tynd is og usikker grund fra Dag Ét af. Den er som hidtil baseret på frivillighed et langt stykke hen ad vejen samt mulige fremtidige beslutninger og støtteordninger, der slet ikke er godkendt fra højeste sted:
Nemlig EU, der jo holder et vågent øje med, om Danmark nu giver danske landbrugere endnu en ulovlig konkurrencefordel.
Gør vi det, falder hammeren. Da er landbrugsstøtten i farezonen. Og da risikerer store dele af Den Grønne Trepart at falde til jorden med et brag – igen med miljøet som den permanente taber.
17. august 2024
* Signalkrebs med bly fra Alling Å
Midt i glæden over, at arbejdet med at skabe en ny Alling Å skrider planmæssigt fremad, har Fødevarestyrelsen meldt ud med dårligt nyt. Styrelsen har på opfordring fra Randers Kommune undersøgt indholdet af tungmetaller i signalkrebs fra den store bestand i Alling Å.
Resultatet var på flere måder overraskende. De fleste havde nok forventet eller frygtet, at det store indhold af ikke mindst tungmetallet barium i den forurenede jord fra Danmarkshistoriens største jordskred, ville have fundet frem til de velsmagende haler på invasive signalkrebs i åen. I hvert fald i et vist omfang.
Den giftige barium, der komplicerede håndtering og transport af jorden i jordskreddets første dage. Den barium, hvis indhold i jorden var så højt, at Randers Kommune end ikke måtte deponere jorden på Forsvarets arealer i Tirstrup. Vi kan håbe, at kommunens hurtige håndtering af jordskredet har reddet miljøet fra stofferne.
I stedet viste Fødevarestyrelsens undersøgelser af signalkrebs på fire stationer henholdsvis opstrøms og nedstrøms Nordic Waste, at der nedstrøms Motorvej E45 er et bekymrende højt indhold af bly i krebsehalerne. Så højt, at det næppe er tilrådeligt at fortære krebs fanget her.
Randers Kommune vil derfor høre Fødevarestyrelsen, om opdagelsen skal medføre et generelt forbud mod fangst af signalkrebs på stedet. Kommunaldirektør i Randers Kommune, Jesper Kaas Schmidt, lover over for TV2 Østjylland, at man straks vil tage kontakt til Fødevarestyrelsen herom.
Så vidt så godt. Vi kan desværre ikke vide, om barium med flere andre tungmetaller og miljøgifte fremover vil lække ud i åen og akkumuleres i signalkrebsene her. Om dette vil tage længere tid end de få måneder, der indtil nu er gået. Om indholdet støt og roligt vil stige, som indholdet af bly jo tilsyneladende har gjort det.
Der er rigtig meget, vi endnu ikke ved om langtidseffekterne af Danmarkshistoriens hidtil største jordskred. Noget sådant har vi jo heldigvis ikke oplevet før.
Vi forventer derfor, at Miljøstyrelsen holder et vågent øje med udviklingen.
17. august 2024
* Gammel å i nyt rør
Det gik som bekendt så galt ved Nordic Waste, at hele Alling Å måtte blokeres og omlægges for at hindre forurening med tungmetaller og andre miljøgifte fra fabriksgrunden efter Danmarkshistoriens største og selvforskyldte jordskred.
Det ser nu ud til, at Randers Kommune har haft held med at bremse katastrofen og hindre yderligere udslip til Alling Å, Grund Fjord og Randers Fjord. Det er her, alt åvandet til sidst ender, inden det hele havner i Kattegat.
Nu drejer det sig om retablering af åen, så den atter kan løbe frit og slynget gennem det afvandede østjyske landskab. Før sommerferien 2024 blev der således lavet en række forundersøgelser for at undersøge muligheden for at lave en ny underføring af en ny Alling Å, under den af jordskredet begravede Gl. Århusvej.
Selve arbejdet med underføringen blev sat i gang i sommerferieperioden, og undervejs er det blevet udfordret af dels den megen regn, der er kommet med sommerens skybrud – dels af et stort vandtryk af nedefra. For at fjerne vandtrykket blev der etableret et større anlæg med 40 sugespidser, som efter nogen indkørsel kunne holde gravehullet tørt.
Onsdag 7. august 2024 var det så vidt, at rørene til at føre åen under den kommende Gl. Århusvej kunne lægges ned. I løbet af de følgende dage blev røret dækket til, ligesom arbejdet med at lægge grus og sten ind i røret til en ny åbund i røret gik i gang.
Vandløbsbunden inde i rørene kommer til at ligge cirka 5 meter under den kommende vej. Åens fisk vil fremover uhindret kunne vandre frem og tilbage under den nye Gl. Århusvej. Noget, både ål og havørreder vil nyde godt af.
Selve opgaven med at grave ud til en ny å er også godt i gang. Det skal blive spændende at følge arbejdet med at skabe en bedre Alling Å. Intet er som bekendt så skidt, at det ikke er godt for noget.
De 375 millioner kroner det hele vil koste, er dog noget af en kamel at sluge for kommunens uskyldige skatteborgere.
17. august 2024
* I nitrat til halsen
I nordjyske Aalborg har de ikke kun klimagasserne fra den gigantiske cementproduktion hos italiensk-ejede Aalborg Portland at slås med.
Nej, den lokale vandforsyning har nu også store problemer med grundvandet, hvis indhold af nitrat truer med at overskride de tilladte grænseværdier. Problemet er ikke blot stort, men støt stigende. Man taler nemlig om at sænke grænseværdierne for nitrat yderligere, idet selv små mængder har vist sig kræftfremkaldende.
I Aalborg Forsyning har man længe været bekendt med problemet. Derfor har man over en længere årrække udtaget 1.500 hektar kritisk landbrugsjord i nærheden af aktuelle vandboringer. Men det ser nu ud til at være utilstrækkeligt.
De store mængder nitrat stammer fra landbruget, hvis overskydende gødning med regnvandet siver ned gennem jorden og ned i grunde andet. Og som bekendt er nedbøren større end nogensinde – udvaskningen derfor også.
I Nordjylland har man det problem, at undergrunden primært består af kalk, som i dag ikke kan omdanne og neutralisere mere nitrat. Den nitrat, der spredes som gødning på markerne, siver derfor forholdsvis uændret ned i undergrunden – ned i grundvandet.
Aalborg Forsyning, som leverer drikkevand til aalborgenserne, har derfor måttet erkende, at der er behov for at tage yderligere landbrugsjord ud af drift, hvis grundvandet fortsat skal kunne beskyttes mod nitrat.
Beregninger viser, at der er brug for at udtage mindst 4.500 hektar landbrugsjord mere. Fire gange det allerede udtagne areal. Samtidig ser man ind i en fremtid, hvor det kan blive nødvendigt også at investere i et nyt rensningsanlæg til drikkevandet.
Vi må i disse år for alvor erkende, at dansk landbrug er blevet en økonomisk byrde for samfundet – i tilgift til skaderne på miljøet. Vi bør endnu engang sende en venlig tanke til Lars Løkke (V), som i 2016 gav landbruget Landbrugspakken og dermed lov til at forurene yderligere.
I mellemtiden er Lars Løkke så blevet Moderat, har lagt fortiden i Venstre bag sig og giver nu sit gamle parti skylden for Landbrugspakkens fortrædeligheder.
Utroligt, hvad man kan slippe afsted med som politiker.
10. august 2024
* Nul festfyrværkeri til Festugen
I Randers Kommune har man erkendt, at der ikke rigtig er noget at fejre længere. Derfor har man besluttet, at årets festuge ikke som hidtil skal afsluttes med noget festfyrværkeri.
Det har man helt enkelt ikke råd til efter skandalen ved Nordic Waste og de 375 millioner kroner, kommunen kan blive nødt til at låne til oprydningen her. Man gør samtidig en dyd af en nødvendighed med argumentet, at det jo heller ikke er godt for klimaet med alt det fyrværkeri:
“Alt har sin tid, og noget nyt er under overvejelse. Randers Festuge skal følge med tiden og udvikle sig,” siger festugechef Mette Bertelsen til lokalpressen og tilføjer:
“Festugens bestyrelse arbejder efter en strategi, der skal understøtte livet ved fjorden og Gudenåen. Afslutningen på den årlige festuge skal derfor gentænkes med nye oplevelser ved vandet. Som en del af den rejse har bestyrelsen valgt at stoppe med fyrværkeriet allerede fra i år.
Fyrværkeri har i de senere år også været et omdiskuteret element i festugen, der deler vandene. Derfor ved vi også, at en del festugegæster bliver kede af beslutningen, mens andre bliver glade for den.
Fyrværkeri er flot, men er også en miljøbelastning. Man kan derfor sige, at festugen med denne beslutning er fulgt med tiden. En festuge skal nemlig også afspejle samfundets udvikling,” forklarer festugechefen. Uden dog at nævne Nordic Waste og de famøse 375 millioner, kommunen har fået lov til låne af miljøministeren.
Festugechefen lover dog, at festen på havneområdet ikke udebliver. Og at ugen afsluttes med det lysregatta på åen, som har været kutyme i mange år:
“Vi ved, at mange bådejere nyder at holde denne tradition i hævd, hvor de illuminerer deres både med festligt lys. Og for rigtig mange festugegæster rundt om i byen er det et flot syn at runde havneområdet, hvor de oplyste både sejler forbi,” slutter Mette Bertelsen.
Årets festuge i Randers finder sted 9.-17. august. Lysregattaen foregår på festugens sidste aften kl. 21, hvor det gode skib “Jens Ove” traditionen tro sejler forrest. Det er altid flot at se på, hvis vejret ellers er med arrangør og deltagere.
10. august 2024
* Ny skandale måske på vej til Kronjylland
Ulykkerne bare klæber til Randers. Journalist Mads Otte ved TV2 Østjylland påpeger i en glimrende podcast, at Randers bare er ramt af ulykker. Nogle af dem desværre selvforskyldte.
Som om det ikke var slemt nok allerede – med Danmarkshistoriens største jordskred ved Nordic Waste. Randers har desværre udviklet sig til skandalernes by. Ikke kun historisk set, for her er der rigeligt at tage af. Men også lige her og nu – i 2024.
For ikke nok med, at Randers Kommune lukkede “jordforbedringsvirksomheden” Nordic Waste ind i varmen med bind for begge øjne. Og efterfølgende undlod at holde øje med virksomhedens højrisikable aktiviteter på miljøområdet. Eller i hvert fald holdt kikkerten for det blinde øje.
Lige nu slås kommunen derfor med gigantiske udgifter til oprensning efter Danmarkshistoriens største og efter alt at dømme helt selvforskyldte jordskred i Ølst Bakker. Et trecifret millionbeløb, som uskyldige borgere i Randers kan komme til at betale af på i mange år fremover. En østjysk udgave af Brixtofte og Farum.
Men heller ikke nok med det. Lige nu slås man også med en gryende skandale i den helt nye Naturnationalpark Fussingø. Randers Amtsavis kunne for nylig fortælle sine læsere, at Naturstyrelsens øverste chef for statsskovdistriktet, hvor den nystiftede Naturnationalpark Fussingø ligger, efter alt at dømme er fjernet fra posten.
Det drejer sig om skovrider Peter Brostrøm, som er politianmeldt og tiltalt for mishandling af 77 dyr på Naturstyrelsens arealer i Mols Bjerge. Han risikerer fængselsstraf, hvis han dømmes. En anden medarbejder i Naturstyrelsen er ligeledes tiltalt.
Mange kender primært Peter Bostrøm som bror til Søren Brostrøm, der blev landskendt som direktør for Sundhedsstyrelsen under Corona-krisen. En stilling, han havde beklædt siden 2015.
Søren Brostrøm tiltrådte sidste år en international topstilling i Geneve – som seniorrådgiver for Verdenssundhedsorganisationen WHO’s generaldirektør og med ansvar for effektivisering af den gigantiske internationale organisation.
Den tre år ældre Peter Brostrøm kan i stedet se frem til flere retsmøder herhjemme og i værste fald fængselsstraf, hvis han kendes skyldig i dyremishandling.
Sagen må have været graverende. Brostrøms navn og kontaktoplysninger blev med kort varsel fjernet helt fra Naturstyrelsens officielle hjemmeside.
10. august 2024
* “I naturens vold”
Skovrider Peter Brostrøm har i flere år, med udgangspunkt i Naturstyrelsen Kronjylland, varetaget naturen i det store østjyske statsskovdistrikt.
Han var blandt andet idémand til anlæg af den populære indvendige trappe i Kalø Slotsruin, som gør det muligt at komme i vejret og herfra få et overblik over det smukke og historiske område.
Peter Brostrøm har tidligere været under anklage for dyremishandling. Blandt andet i 2021, hvor det drejede sig om klager over misrøgtede dyr på Naturstyrelsens arealer i Mols Bjerge. Dem, der først nu skal en tur i retten.
Skovrider Brostrøm forsvarede sig dengang bravt mod den rejste kritik på TV. Han forklarede Naturstyrelsens tanker omkring “rewilding” med udsætning af store græssende dyr som heste og køer. En omdiskuteret form for naturpleje, hvor de udsatte dyr må klare sig selv og derfor ind imellem lever et liv på kanten.
De lever “i naturens vold”, som Brostrøm dengang udtrykte det. Og derfor kunne han ikke garantere, at der ikke ville opstå lignende problemer i fremtiden. Det var naturligvis ikke noget, man skulle tilstræbe. Men på den anden side heller ikke noget, man helt kunne undgå. Når man nu absolut vil holde dyr under hegn på et afgrænset område.
I naturen fortrækker dyrene jo til andre og forhåbentlig grønnere græsgange, når og hvis det kniber med føden det ene sted. Den mulighed har de ikke i en indhegning, som de ikke kan flygte fra. Derfor må de nødvendigvis fodres under kritiske forhold. Og det er de ikke blevet i den verserende sag, der nu snart skal en tur omkring Retten i Randers.
Sagen er ydermere endt med, at en sammenslutning af dyrlæger har sendt et åbent brev til miljøministeren. Heri anbefaler de at tilknytte en dyrlæge til hver styregruppe i landets nationalparker. Ud fra det fornuftige ræsonnement, at man jo ikke behøver at have forstand på at holde dyr, blot fordi man er uddannet til at dyrke træer.
Dyrlægerne anbefaler i deres brev til miljøministeren, at de udsatte dyr i nationalparkerne tilses ved månedlige dyrlægebesøg. Så man ikke risikerer retssager som den nuværende.
Peter Brostrøm har senest været involveret i etableringen af netop den omstridte Naturnationalpark Fussingø, som for nylig har set dagens lys under Naturstyrelsen Kronjylland.
Naturnationalparken har fået tidligere håndboldspiller og europamester Katrine Fruelund fra Randers som formand for en broget bestyrelse af meget forskellige “naturbrugere”: Hestefolk, motionsløbere og mountainbikere med flere.
Fruelund er tidligere byrådsmedlem opstillet for Venstre. Der har desværre ikke været megen plads til eller fokus på naturen i smukke Fussingø. Kun på brugen af den i kommunens nye naturnationalpark. Som vi kun alt for godt kender det fra Venstre.
Præcis som i landets hidtidige nationalparker.
Naturen skal jo nødig blive for vild.
10. august 2024
* De Hellige Køer på Helgenæs
I 2020 havde vi sagen med “De Hellige Køer på Helgenæs”, hvor skovrider Peter Bostrøm også var involveret. En sag, der kunne være endt langt mere tragisk, end den gjorde.
Den kan du læse meget mere om i artiklen her – med ambulancer, blå blink, gul lægehelikopter og bissende kvæg på stranden:
* Ministerrokade måske på vej
Casper Dall, som er politisk redaktør på Avisen Danmark, har kigget både bagud og ind i krystalkuglen. I sidstnævnte ser han, at fødevareminister Jacob Jensen (V) er i akut risiko for at miste sit ministerjob.
For det første kom Jacob Jensen for et par måneder siden ind på en suveræn sidsteplads i en popularitetsmåling blandt landets ministre.
– Partiet har brug for en klar og tydeligere profil, og det er Jacob Jensen i sine snart to år i ministeriet ikke lykkes med at skabe, lød Casper Dalls analyse i Avisen Danmark.
Det har tilsyneladende været meget svært at være valgt for Venstre, landbrugsminister og selv landmand. I hvert fald på samme tid. Som en af sine allerførste ministergerninger fremskyndte Jacob Jensen (V) således udbetaling af landbrugstilskud til sig selv og sine landbrugende kolleger. Det så ikke pænt ud.
Det gjorde det heller ikke, da han som næste skridt annullerede den foregående regerings planer om et totalt stop for trawlfiskeri i det lidende Lillebælt. Dette til fordel for en lille håndfuld fiskere, som så fortsat kunne pløje havbunden op med deres tunge redskaber. Man er vel erhvervsminister – ikke Miljøets Minister.
Ifølge Casper Dall formåede Jacob Jensen (V) heller ikke at gøre nogen god figur i diskussionen om den kommende CO2-afgift på landbruget. Tilsyneladende hænger Jacob Jensens ministerpost derfor i en tynd tråd ved en kommende ministerrokade.
Som mangeårigt og tidligere lønnet bestyrelsesmedlem i Danmarks største og mest forurenende havbrug, japansk-ejede Musholm, vil han ikke blive savnet af nogen med bare den mindste smule interesse for et bedre vandmiljø.
Jacob Jensen (V) har om nogen gjort sit til et ringere.
10. august 2024
* Surfere og PFAS
Miljøforkæmper Bjarne Hansen har haft besøg af den lokale Surf & Work gruppe, der pt. holder til i Thyborøn.
De havde en friaften, og den valgte de at tilbringe på RavMuseet, hvor Bjarne svarede på spørgsmål og fortalte om Rigets tilstand.
Medlemmerne af denne gruppe er jo blandt dem, der tilbringer allermest tid i direkte kontakt med saltvand og havskum ved Harboøre Tange. Ikke mindst PFAS-forureningen i Limfjorden og Vesterhavet bekymrede derfor surferne.
Da Bjarne kort før sommerferien havde modtaget Miljøstyrelsens status for PFAS-forurening, kunne han fortælle de fremmødte surfere, at styrelsen skam havde løst alle problemerne til UG – hjemme ved skrivebordet:
“Grænseværdierne for PFAS er blevet sat op fra 0,65 ng/l til 40 ng/l. Undlader vi så havskummet, ser det meget tilforladeligt ud.
Grænseværdien for udledt spildevand (PFAS) har man fået skrevet ned på 33 ng/l fra 1.400 ng/l.
En hyggelig aften, hvor surfernes bekymrede forældre selvfølgelig også var velkomne.
Billedet herover vil stå som et minde for mig i mange år.
Tak til jer alle,
Bjarne”
Bjarne Hansen understreger, at der naturligvis ikke bliver mindre PFAS i vandet af, at Miljøstyrelsen blot ændrer på grænseværdierne. Uden samtidig at ændre på størrelsen af udledningerne.
Det er en højt udviklet dansk specialitet, der kan løse næsten alle miljøproblemer. På papiret. Så det ser godt ud i Bruxelles. Desværre ikke i vandet, der stadig er lige fyldt med PFAS.
Og desværre med fuld accept fra både Havets Minister og Miljøets Magnus. Dem har vi ikke været heldige med.
Men på Cheminova er de begejstrede.
3. august 2024
* Burn Mill Restoration
Netop forgangne 18. juli blev en stor dag i kampen mod den ødelæggende vandkraft. Den dag gik man nemlig i gang med at fjerne opstemningen ved Burn Mill, der i årtier har leveret vandkraft til området nedstrøms den verdensberømte Loch Leven sø i Skotland.
Loch Leven ligger nord for Edinburg, på nordsiden af den store Firth of Forth. Der er tale om den største lavlandssø i Storbritannien – hjemsted for flere rugende andefugle end de fleste andre steder i Nordeuropa.
Loch Leven er ligeledes verdensberømt for sin stamme af storplettede Loch Leven ørreder, som var blandt de første til at tage turen tværs over Atlanten – med dampskib til et nyt og forhåbentlig bedre liv i Nordamerika, som på det tidspunkt kun husede kildeørreder i øst og regnbueørreder i vest. Ingen europæiske Salmo trutta ørreder.
Beliggende i det skotske lavland lider River Leven af flere ting, der minder om danske forhold. Afløbet fra Loch Leven er således langsomt strømmende og kraftigt reguleret.
Opstemningen ved Burn Mill er en historisk overløbsstruktur forbundet med den lokale mølleindustri. Den er blot 1,4 meter høj og 30 meter lang, men har alligevel stor betydning for livet i River Leven.
Engang var denne opstemning en vigtig del af den lokale økonomi, men nu blokerer den for både opstrøms og nedstrøms passage af fiskelivet. Samtidig forstyrrer opstemningen den naturlige sedimenttransport i den nedre River Leven, hvor store mængder uønsket sediment derfor aflejrer sig.
Fjernelsen af Burn Mill Dam har til formål at genoprette de naturlige processer i dette klassiske vandsystem. Det vil væsentligt forbedre vandløbets status under EU’s Vandrammedirektiv, der kræver en “god økologisk tilstand” inden 2028. Skotland er ganske vist ikke medlem af EU, men forlod som en del af Storbritannien EU i 2020. Trods ellers et klart skotsk flertal for at blive i unionen.
EU-krav eller ej, så vil fiskepassagen blive markant forbedret ved fjernelse af opstemningen ved Burn Mill Dam. Dette især til gavn for nøglearterne laks og ørred. Samtidig vil fjernelsen fremme en tilbagevenden af naturlige strømforhold og sedimenttransportprocesser i floden.
Herhjemme venter vi så spændt på tømningen af Tange Sø, så Danmark som et godt og lovlydigt medlemsland også kan leve op til EU’s Vandrammedirektiv.
Så Gudenåen atter kan flyde frit. Efter 100 år i vandkraftens lænker.
3. august 2024
* Hvad er en “listevirksomhed”?
Det konkurslukkede Nordic Waste og søsterselskabet DSH Recycling, som lige nu er under rekonstruktion, er begge såkaldte “listevirksomheder”.
I miljømæssig forstand refererer betegnelsen “listevirksomhed” til en virksomhed, der er registreret på en offentlig liste over virksomheder med miljømæssige forpligtelser eller særlige miljømæssige forhold.
Dette kan inkludere virksomheder, der har en betydelig miljøpåvirkning, og som derfor er underlagt strengere reguleringer og overvågning. Typisk kan det dreje sig om følgende:
Virksomheder med miljøgodkendelse
Virksomheder, der skal have en miljøgodkendelse for at operere, fordi deres aktiviteter kan påvirke miljøet væsentligt. Dette kan omfatte fabrikker, affaldshåndteringsfaciliteter, og energiproduktionsanlæg.
Virksomheder underlagt specifikke miljøkrav
Virksomheder, der skal overholde særlige miljøstandarder og -krav, såsom dem der relaterer til emissioner, affaldshåndtering, vandforbrug eller brug af farlige stoffer.
Rapporteringspligtige virksomheder
Virksomheder, der er forpligtede til at rapportere om deres miljøpåvirkning, som en del af nationale eller internationale miljøovervågningsprogrammer.
Formålet med sådanne lister er at sikre gennemsigtighed og ansvarlighed, så myndigheder og offentligheden kan holde øje med virksomhedernes miljøpraksis og sikre, at de overholder relevante lovgivninger og reguleringer.
Det kræver blot, at myndighederne så også udfører den nødvendige kontrolvirksomhed. I tilfældet Nordic Waste manglede således samtlige ellers påkrævede tilsynsrapporter. Der er stillet spørgsmålstegn ved, om der overhovedet havde været nogen reel kontrol.
De lovpligtige tilsynsrapporter måtte derfor gendigtes. “På bagkant”, som Randers Kommune selv udtrykte det.
Det er hverken betryggende eller i henhold til loven.
3. august 2024
* Principiel sag i retten
To juridiske eksperter i miljøret bakker nu op om, at sagen omkring Nordic Waste er så principiel, at den bør afgøres i retten. Det er juraprofessor ved Københavns Universitet Peter Pagh og professor emerita ved Aarhus Universitet Ellen Margrethe Basse.
Begge har helt tilbage i 2008 kritiseret den tilpassede danske udgave af miljøskadeloven, som nuværende Randers-borgmester Torben Hansen selv var med til at vedtage, da han sad i Folketinget som miljøordfører for Socialdemokratiet.
Den ville ikke fungere med det danske forbehold, advarede de allerede dengang. Det har nu desværre vist sig at være rigtigt.
Radio4, der har fulgt sagen tæt siden årsskiftet, kan fortælle, at DSH Recycling ser sagen som så principiel, at den nødvendigvis må afgøres ved en domstol.
Retten i Randers har lige nu sagen liggende og skal afgøre, om den sendes videre i systemet. Ejerne af Nordic Waste ønsker den sendt direkte til Vestre Landsret i Viborg.
DSH Recycling fortæller i den 42 sider lange stævning, at man ønsker såvel den tidligere formand for Nordic Waste, Søren Gran Hansen, som tidligere direktør Lene Lange og de to medstiftere Christian Nielsen og David York afhørt i sagen.
Der er stadig rigtig mange ubelyste og uafklarede forhold i sagen om Nordic Waste. Som måske kan forklare de 375 millioner kroner, Randers nu må låne, og som skatteborgerne i kommunen kan frygte at skulle betale af på i mange år.
Dette som del af de samlede udgifter til oprydning efter Danmarkshistoriens største jordskred, der på et tidspunkt truede med at oversvømme en hel landsby med giftig jord og mudder.
3. august 2024
* På mulig vej til EU-Domstol
Søsterselskabet til Nordic Waste, DSH Recycling, blev for alvor landskendt i foråret 2024, hvor Kammeradvokaten satte fokus på den indtil da ret ukendte virksomhed.
Kammeradvokaten vurderede da, at DSH Recycling på lige fod med Nordic Waste kunne betragtes som “driftsherre” på fabriksgrunden. Og at DSH som sådan kunne gøres ansvarlig for jordskredet og dets efterfølgende økonomiske konsekvenser. Trods ellers konkursen for søsterselskabet Nordic Waste.
Dette via et såkaldt “gældsgennembrud”, der skulle overrule den selvvalgte konkurs af Nordic Waste og sende kravet videre til de stadig eksisterende ejere, den fynsk baserede milliardkoncern USTC.
Denne svarede imidlertid igen ved at lade DSH Recycling stævne Randers Kommune og påpege et eget tab på 334 millioner kroner i forbindelse med lukningen af Nordic Waste. Dette ud fra devisen, at det bedste forsvar ofte er et angreb. De to stridende parter står derfor stejlere end nogensinde over for hinanden.
Webmediet CleanTechWatch har forelagt den komplicerede sag for juraprofessor ved Syddansk Universitet (SDU), Frederik Waage. Han vurderer, at Randers Kommune kan ende i et årelangt limbo omkring det økonomiske ansvar for Nordic Waste skandalen. Viser det sig, at sagen er så principiel, at den skal afgøres ved EU-Domstolen, kan en afgørelse tage flere år.
EU-Domstolen fortæller selv i sin redegørelse for 2023, at den gennemsnitlige behandlingstid for sager typisk er på ét til to år – alt afhængig af sagernes størrelse og kompleksitet. Indtil videre ligger stævningen fra DSH hos retten i Randers, som skal afgøre, om sagen sendes videre.
Juraprofessor Frederik Waage fra SDU vurderer over for CleanTechWatch, at den seneste stævning fra DSH Recycling kun er starten på et årelangt retsligt opgør om ansvar og erstatning i forbindelse med jordskredet i Ølst.
Ikke just det, en snart gældsramt kommune som Randers har brug for at høre. Det vil lægge låg på kommunens aktiviteter i mange år fremover og uundgåeligt øge skattetrykket på kommunens borgere.
3. august 2024
* Nordic Waste stævner Randers
Det bedste forsvar er som bekendt ofte et angreb. Det mener i hvert fald ejerne af DSH Recycling, som er et søsterselskab til det nu konkurslukkede Nordic Waste.
DSH Recycling har således netop stævnet Randers Kommune i sagen om Danmarkshistoriens største jordskred. Det kan webmediet Radio4 fortælle efter en aktindsigt i “hidtil ubeskrevne dokumenter”.
Randers Kommune havde ellers troet og håbet på et såkaldt “gældsgennembrud”, der ville sende regningen for oprydning videre til ejerne af Nordic Waste, selv om disse valgte at gå konkurs. Trods deres ellers flere milliarder på kontoen.
Hovedejeren bag både DSH Recycling og Nordic Waste – den fynskbaserede USTC koncern – havde således et ekceptionelt godt 2022/23 regnskabsår med et rekordoverskud på 2,9 milliarder kroner. For 2021/22 gik der 1,2 milliarder kroner ind på kontoen. Mod blot 600 milllioner i regnskabsåret 2020/2021.
USTC har efterfølgende haft et dårligt 2023/24 regnskabsår og er nu endt med et beskedent overskud før skat på en kvart milliard kroner. Helt eksakt 252 millioner. Det dramatiske fald i indtjeningen skyldes især datterselskabet Bunker Holdings oliehandel og relaterede aktiviteter i Afrika.
USTC kalder selv regnskabsåret 2023/24 for et “Annus Horribilis”. Et horribelt år, som afdøde Dronning Elizabeth II jo døbte 1992, hvor skandalerne og de royale skilsmisser væltede ind over det engelske kongehus.
USTC fortæller i den forbindelse, at den selvvalgte konkurs for Nordic Waste isoleret set og indtil videre har kostet koncernen 334 millioner kroner. Hvilket meget vel kan have været medvirkende til DSH Recycling’s seneste beslutning om stævning af Randers Kommune.
Som et rent selvforsvar mod angreb på en ellers accepteret forretningsmetode, der gør det muligt at lukke selskaber og dermed unddrage sig yderligere ansvar.
26. juli 2024
* 42 sider lang stævning
For nylig gav miljøminister Magnus Heunicke (S) Randers Kommune dispensation til at låne 375 millioner kroner til dækning af udgifter til oprydning efter jordskredet ved Nordic Waste. Penge, som borgerne i Randers Kommune indtil videre selv må stå på mål for. Som skatteborgerne i sin tid og i en årrække måtte det i Brixtoftes Farum.
To velkendte juridiske eksperter i miljøret bakker nu op om, at sagen er principiel og derfor bør afgøres i retten. Det er juraprofessor ved Københavns Universitet, Peter Pagh, og professor emerita ved Aarhus Universitet, Ellen Margrethe Basse.
Begge har helt tilbage i 2008 kritiseret den danske udgave af miljøskadeloven, som nuværende Randers-borgmester Torben Hansen selv var med til at vedtage, da han sad i Folketinget som miljøordfører for Socialdemokratiet. Loven ville ikke fungere med det danske retsforbehold, advarede de to juridiske eksperter. Alligevel blev loven vedtaget.
Radio4, der har fulgt sagen tæt siden årsskiftet, kan nu fortælle, at DSH Recycling ser sagen som så principiel, at den nødvendigvis må afgøres ved en domstol. DSH har derfor bedt om at få sagen behandlet af Vestre Landsret i Viborg.
DSH Recycling fortæller i den 42 sider lange stævning, at man ønsker såvel den tidligere formand for Nordic Waste, Søren Gran Hansen, som tidligere direktør Lene Lange og de to medstiftere Christian Nielsen og David York afhørt i sagen.
Det er der mange i Randers, som ser frem til. Rygterne har længe kørt omkring netop disse personer og deres ageren i forbindelse med Nordic Waste. Inden nedlukning og konkurs. Det er rygter, som må bekræftes eller afkræftes, hvis et ansvar skal placeres og Randers Kommune komme videre.
Der er således stadig mange ubelyste og uafklarede forhold i sagen. Som måske kan forklare de 375 millioner kroner, Randers nu må låne, og som skatteborgerne i kommunen i værste fald skal betale af på i de kommende mange år.
375 millioner kroner er ingen klatskilling for en snart fattig og gældstynget kommune som Randers.
26. juli 2024
* Klage til Ankestyrelsen
Der har siden årsskiftet og sågar også tidligere været rejst kritik af den dårlige kommunikation mellem kommunalbestyrelsen, byrådet og den nu lukkede virksomhed Nordic Waste.
Der har været rejst kritik af de miljøtilladelser, som Randers Kommune har udarbejdet, og som Nordic Waste har arbejdet efter siden etableringen i 2018. Hvis det altså viser sig at være tilfældet. Kommunens kontrol har jo vist sig mangelfuld hvis overhovedet eksisterende.
Meget tyder på, at ikke alle krav er blevet overholdt. Det har været katastrofalt for ikke mindst Alling Å, der løb kun få meter fra fabriksgrunden. Store mængder forurenet vand er gennem de seneste år løbet ud i åen og videre ud til Grund Fjord og Randers Fjord.
Nu er der så også rejst kritik af, at Randers Kommune har bedt Randers Havn om at søge tilladelse til opbevaring af stærkt forurenet jord fra jordskreddets begyndelse. Jord, som i al hast blev gravet bort og kørt til Forsvarets arealer i Tirstrup. Her blev det deponeret som kun “lettere forurenet jord”, der efterfølgende viste sig at indeholde store mængder giftige tungmetaller.
Randers Kommune vil nu deponere jorden i et åbent system på havnens egen jordtip, hvilket uundgåeligt vil lække tungmetaller som ikke mindst barium og nikkel til den i forvejen hårdt belastede Randers Fjord. Altsammen med det formål at spare penge for den trængte kommune, men desværre på direkte bekostning af miljøet.
Denne beslutning har allerede fået et af havnens lønnede bestyrelsesmedlemmer til at trække sig i protest. Det var byrådsmedlem for Østbroen, civilingeniør Peter Møller Kjeldsen, som trak sig med øjeblikkeligt varsel efter afgørelsen den 21. maj.
Senest har et andet byrådsmedlem indgivet en klage til Ankestyrelsen. Det er Velfærdslistens Kasper Fuhr Christensen, der til daglig er advokatfuldmægtig i Randers. Han mener ikke, at en beslutning som den ovennævnte kan træffes uden en foregående udvalgsbehandling. Han anmoder derfor om, at Ankestyrelsen midlertidigt suspenderer beslutningen.
Dette med direkte henvisning til kommunestyrelseslovens §§ 8, stk. 4, og § 20, stk. 1, 3. pkt. Ankestyrelsen har nu sendt klagen videre til Randers Kommune med anmodning om en udtalelse herfra.
Ankestyrelsen skal bruge denne til at vurdere, om der er grund til at rejse en tilsynssag mod kommunen.
26. juli 2024
* De manglende mails
Samme Kasper Fuhr Christensen fra Velfærdslisten har også spurgt ind til en angiveligt manglende mail-korrespondance mellem en navngiven medarbejder hos Randers Kommune og de to listevirksomheder Nordic Waste og DSH Recycling. Og det er ikke nogen tilfældig medarbejder.
Den pågældende har således både udfærdiget eksisterende miljøtilladelser til de to virksomheder og angiveligt forestået efterfølgende kontrolbesøg på fabriksgrunden, hvor jorden skred og bygninger styrtede sammen i løbet af 2023. Tilsyneladende uden at dette gav anledning til advarsler, anmærkninger eller indskærpelser fra kommunen.
Imidlertid eksisterede rapporter fra disse kontrolbesøg slet ikke. Selv om loven ellers kræver det. De blev efterfølgende “gendigtet” eller udarbejdet “på bagkant”, som det hed fra kommunen. Og nu kniber det så også med at finde mail-korrespondance mellem den pågældende medarbejder og de to listevirksomheder i perioden fra 26. september 2018 til 24. januar 2022. I samfulde tre år og tre måneder.
Kasper Fuhr Christensen har derfor sendt en forespørgsel herom til kommunaldirektør Jesper Kaas Schmidt. Denne gav dog ikke noget konkret svar, men sendte i stedet et link til den journaliserede korrespondence mellem medarbejderen og de to virksomheder. Det drejer sig om flere hundrede sider, som det tager lang tid at tygge sig igennem.
Efter at have gjort det, konkluderer Kasper Fuhr skriftligt over for kommunaldirektøren, at der i nedennævnte periode ikke ses at være nogen journaliseret korrespondance mellem den pågældende medarbejder og nedennævnte selskaber. I de tre år og tre måneder, hvor kommunen ellers har haft ham på lønningslisten.
Man kan så undre sig over, at der enten overhovedet ingen mails er blevet sendt i mere end tre år. Eller om nogen mon skulle have ladet sig inspirere af statsminister Mette Frederiksen til at slette dem for eftertiden. Hvis de nu skulle have været af kompromitterende karakter. Det er i hvert fald min og mange andres første tanke.
Kasper Fuhr fortsætter selv, at når der henses til den pågældende medarbejders mange tilsynsbesøg i selvsamme periode, da er det så bemærkelsesværdigt, at det bør give anledning til yderligere undersøgelser.
Dem venter vi nu på med spænding.
26. juli 2024
* Ljungan: Indavl og vandkraft
I svenske Jämtland har man den lange elv Ljungan løbende tværs igennem landskabet. Det er en elv, der i lighed med de fleste andre større svenske elve er plaget af vandkraft og har været det i årtier.
Laksen i Ljungan har derfor været hindret adgang til sine oprindelige gydepladser mange steder og i mange år. Senest er der kommet fokus på, om disse vandringshindringer på sigt også kan have skadelig effekt på den genetiske sammensætning af fisk i elven.
For at undersøge dette har Länsstyrelsen besluttet at indsamle genetisk materiale fra 300 ørreder fanget i forskellige tilløb til Ljungan. Det beretter Sveriges Radio, som også kan fortælle, hvad de fundne genetiske resultater helt konkret kan bruges til:
Resultaterne skal måske bruges i retten, når der snart skal fældes dom over svenske vandkraftværker og driften af dem. Værkerne skal “miljøprøves”, som det så fornemt hedder. Og det skal ske næste år som del af et nationalt tilsyn med vandkraften.
– Det her bliver en af mange brikker i de kommende miljøprøvninger, siger Jens Fuchs, der er chef for Vattenenheten ved Länsstyrelsen i Jämtland, til Sveriges Radio.
Det er forskeren Stefan Palm fra Sveriges Lantbruksuniversitet, som skal forestå det praktiske arbejde med den genetiske kortlægning af de undersøgte ørreder. Han skal undersøge den mulige indavl og graden af den, hvor lokale bestande er isoleret fra hinanden på grund af opstemninger til vandkraft.
Ljungan er en elv, der har sit udspring nær Trondheim i Norge. Herfra løber den gennem Vesternorrland, inden den tømmer sit vand ud i Østersøen ved byen Sundsvall, omtrent midt på den svenske østkyst. Så meget ved vi. Men hvor lang en elv Ljungan egentlig er, hersker der delte meninger om:
Der er enighed om, at Ljungan er lang – mere end 300 km fra udspring til udløb. Men spørger man den engelske Wikipedia, så er Ljungan 322 km lang. Spørger man den danske Wikipedia, da er Ljungan 350 km lang. Og spørger man endelig den svenske Wikipedia, er Ljungan hele 399 km lang. Længden er således en relativ ting, der afhænger af, hvor der måles, og hvem der måler.
Fra godt 300 til knap 400 km. Lidt af en forskel, men så er der jo også den nationale stolthed at tage til. Den svenske angivelse er derfor også den suverænt længste. Ljungan er under alle omstændigheder mere end dobbelt så lang som vor egen hjemlige Gudenå, der også kæmper med vandkraftens kvælertag og har gjort det i 100 år.
Med Tangeværket og Tange Sø som eneste større tilbageværende vandringshindring for laks, ørreder og ål.
26. juli 2024
* Gudenåen og Tangeværket
Tangeværket ved Gudenåen er allerede “miljøprøvet” flere gange, som svenske Ljungan med sine mange kraftværker også snart skal det. Og Tangeværket lever ikke op til kravene om “god økologisk tilstand” som ellers foreskrevet og krævet i EU’s Vandrammedirektiv. En tilstand, der skal værd opfyldt senest i 2028.
Tangeværket og det kunstige vandkraftmagasin Tange Sø delte og deler stadig den godt 150 km lange Gudenå i to skarpt adskilte dele: Opstrøms og nedstrøms Ans by, der spærrer for fri passage.
Men ikke nok med det. Tange Sø ligger nemlig præcis, hvor Gudenå-laksens sidste og vigtigste gydepladser lå før etableringen af det kunstige vandkraftmagasin. På åens hurtigst strømmende 10 km, som havde det største fald og dermed de bedst tænkelige forhold for gydning. Gudenå-laksen uddøde derfor med søen, der lå færdig og fyldt op med vand i 1924.
Den allersidste vilde Gudenå-laks laks blev således fanget i 1928. For snart 100 år siden. Ørredbestanden, som havde halvdelen af sine naturlige gydepladser i de mindre tilløb til Gudenåen nedstrøms Tangeværket, blev derfor ikke elimineret helt – kun halveret. Lilleåen, som løber ud i Gudenåen hernede, er i dag den største og vigtigste leverandør af naturligt producerede ørreder.
Men heller ikke nok med det. Den blotte eksistens af en kunstig kraftværkssø gør det nemlig umuligt for nedtrækkende ungfisk af laks og havørred at passere helskindet gennem det lavvandede vandmagasin, der i dag huser en stor bestand af rovfisk som gedder, sandarter og knuder.
80-90% af de nedtrækkende lakse- og ørredsmolt ender således i maven på ventende rovfisk i Tange Sø. Det er veldokumenteret gennem flere undersøgelser. For den udryddelsestruede ål er situationen lige så kritisk. Den havner nemlig under sit nedtræk i turbinerne, hvis roterende blade maltrakterer eller dræber ålene. Det nytter derfor ikke at sætte fisk ud opstrøms værket og magasinet .
Men sandelig heller ikke nok med dette. For skulle det endelig lykkes en ål, en ørred eller en lille laks at nå helskindet gennem eller uden om Tangeværket, så venter endnu flere sultne rovfisk på de fortumlede fisk i det hvidskummende vand nedstrøms turbinerne. Her er de et let bytte efter turen gennem værket.
Meget få fisk fra Gudenå-systemet når derfor ud i fjord og hav, hvor de skulle have vokset sig store. Inden de som voksne og kønsmodne vendte tilbage til Gudenå eller Sargassohav for selv at gyde. Bestandene er derfor i frit fald.
– Måske indavl i forbindelse med vandkraft også spiller en rolle? Det vil den svenske undersøgelse af fiskebestanden i Ljungan forhåbentlig give et praj om.
26. juli 2024
* Treparten og de Tyve Fjorde
Det er mildest talt svært at se, hvor man skal begynde og ende i den nye Grønne Treparts lovede indsats for det døde eller i bedste fald døende danske vandmiljø. Mange steder ser det hele temmelig håbløst ud – efter årtiers uhæmmet udledning af kvælstof fra landbruget, intensivt bundtrawl og ødelæggende muslingeskrab.
Men ikke nok med det. I landets suverænt største fjord Limfjorden har man gjort det hele ekstra besværligt for sig selv. Dette ved samtidig at tillade et ødelæggende muslingeskrab muliggjort af dyrkning og udlægning af kunstigt producerede muslinger. En dødbringende cocktail, som gør det helt umuligt for vandmiljøet at komme sig igen.
Den Grønne Trepart har skåret igennem sumpen af iltsvind og bundvendinger og udvalgt tyve fjorde, som ikke er i en så forfærdelig tilstand, at alt håb er ude. Fjorde, som man tror kan reddes fra den endelige kvælningsdød med en ekstra håndsrækning.
Det drejer sig om følgende fjorde, som Havets Minister ifølge Miljøministeriet vil give en hjælpende hånd. Fjorde, som alle skal have et markant forbedret vandmiljø inden 2027:
Jylland
- Nibe Bredning og Langerak (østlige del af Limfjorden)
- Mariager Fjord (ydre)
- Randers Fjord (indre og ydre)
- Norsminde Fjord
- Horsens Fjord (ydre)
- Vejle Fjord (indre og ydre)
- Kolding Fjord (ydre)
Samsø
- Stavns Fjord
Fyn
- Gamborg Fjord
- Odense Fjord (Seden strand og ydre)
- Faaborg Fjord
- Kerteminde Fjord
- Nyborg Fjord
Sjælland
- Kalundborg Fjord
- Skælskær Fjord og Nor
- Karrebæk Fjord
- Dybsø Fjord
– Er din lokale fjord med på redningslisten?
Opgivelserne stammer fra Miljøministeriet, der åbenbart har haft lidt svært ved at tælle fjorde. Det er i hvert fald svært at tælle til tyve på denne liste. Tæller man røde prikker på ministeriets kort, finder man dog et par lokaliteter mere.
Der er i alt 32 navngivne fjorde fordelt over hele Danmark. Under alle omstændigheder er de nævnte fjorde ifølge professor Stiig Markager fra Aarhus Universitet dem, der hurtigst kan forbedres. Det siger han til Danmarks Radio:
– Det er nemme fjorde. Dem, der er nemme at nå i mål med. De har selvfølgelig store problemer, men her kan det lade sig gøre at nå i mål med det, der ligger i Trepartsaftalen.
Den nordjyske Limfjord, som er den største og generelt mest belastede af alle danske fjorde, er derfor ikke med på listen over fjorde, der skal reddes. Kun afløbet mod øst.
Det er for stor og kompleks en opgave, der i tilgift til massive udledninger fra det omgivende landbrug kompliceres af en omfattende dyrkning af muslinger, etablering af kunstige kulturbanker til muslinger samt efterfølgende muslingeskrab. Med et mildest talt modstridende kvælstofregnskab.
Læg hertil vekslende saltholdigheder og lagdelinger forårsaget af det indtrængende vand fra Nordsøen. En kompliceret cocktail, der for længst har taget livet af den lavvandede fjord i nord.
Afslutningsvis blev Magnus Heunicke spurgt af EkstraBladet, om Havets Minister nu helt havde droppet Havet og i stedet reduceret sig selv til De Tyve Fjordes Minister?
Det ville Heunicke, der ellers selv er journalist af uddannelse, ikke svare på.
20. juli 2024
* Sådan defineres “kvælstofindsatsen”
Kvælstof er en svær størrelse at blive klog på. Kvælstof er nemlig på én gang en aldeles uundværlig del af vandmiljøet. Og samtidig en potentielt dødbringende del af det. For meget kvælstof kvæler nemlig livet i det samme vandmiljø.
Det kan desværre være svært at sætte konkrete tal på, hvor meget kvælstof et givet vandmiljø kan tåle. Det afhænger af faktorer som ikke mindst gennemstrømning og vandudskiftning.
Nedenstående tre elementer indgår i beregningen af, hvor meget kvælstof der generelt skal reduceres fra landbruget for at nå målet om en “god økologisk tilstand” i de danske farvande:
Statusbelastningen er et udtryk for, hvor stor udledning af kvælstof, der er i dag. Den bliver typisk beregnet som et gennemsnit af en årrække. Derfor har det stor betydning, hvilke år der regnes med. Ja, faktisk slås man næsten om udvælgelsen.
I de nuværende vandplaner ligger statusbelastningen på 56.300 tons.
Baselineeffekten er et udtryk for, hvor stor en kvælstofreduktion der kommer af tiltag, som allerede er besluttet. Altså en inddragelse af den forventede og beregnede udvikling i kvælstofudledningen.
Baselineeffekten i de nuværende vandplaner ligger på 4.900 tons.
Målbelastningen er et udtryk for, hvor langt kvælstofudledningen skal bringes ned, før vi i Danmark kan forvente at opnå den ønskede “gode økologiske tilstand” i vore vandområder.
Målbelastningen i de nuværende vandplaner er 38.400 tons.
Regnestykket ser efterfølgende således ud:
Statusbelastningen på 56.300 tons minus baselineeffekten på 4.900 tons giver 51.400 tons.
Herfra skal så trækkes målbelastningen på 38.400 tons, hvilket giver 13.000 tons.
Samlet set skal landbruget derfor udlede 13.000 tons mindre kvælstof end i dag for at nå i mål med Vandrammedirektivet. Om året. Indtil målet er nået.
Det kan lyde lidt som hokus pokus og er det også. I praksis er det nemlig ingen eksakt videnskab. Der er mange haner at skrue på og store usikkerheder i dette spil, som tilmed er underlagt vejrligets luner og nedbørens mængde.
Altsammen naturligvis forudsat, at dansk landbrug ikke igen øger sin nuværende gødskning med og efterfølgende udledning af det kvælende kvælstof.
At Moderaternes Lars Løkke ikke lancerer en ny Landbrugspakke, som han gjorde det i 2016.
Dengang dog for Venstre.
20. juli 2024
* Genskabelse af Alling Å
I forbindelse med kampen mod de skridende jordmasser ved Nordic Waste og bortgavning af store jordmængder definerede Randers Kommune et såkaldt “tracé”, hvori Alling Å efterfølgende kan reetableres. Et teknisk ord for vandløbets rumlige forløb i landskabet.
Dette arbejde har medført bortgravning af dele af bakken øst for Gl. Aarhusvej for her at skabe plads til en ny å, cykelsti, vejgrøft og en ny Gammel Århusvej. Jorden herfra anvendes til afdækning af volde og lignende.
Randers Kommune har klogeligt besluttet, at Alling Å genetableres i et frit forløb og ikke som frygtet rørlægges over en strækning langs Nordic Waste. I den forbindelse er der gravet et stort hul på tværs af Gl. Aarhusvej til den underføring af Alling Å, der skal etableres.
Den nye underføring udføres, så den er tilpasset de større vandmængder, der er kommet siden den oprindelige å’s vejunderføring. Kravene til sikring af faunapassage for oddere, gnavere og andre mindre pattedyr vil i den forbindelse også blive tilgodeset.
I den forhåbentligt kommende tørtid vil åen blive åbnet strækning for strækning. Det vil medføre, at vandet kortvarigt kan forplumres, når et nyt stykke å åbnes. Randers Kommune orienterer videre:
“For at sikre at vandet Alling å igen kan løbe frit, foretages der en vedligeholdelse/oprensning af å-stykket helt frem mod E45. Dette Å-stykke er efter 8 måneder uden vand groet så meget til, at det ellers ville forårsage oversvømmelser.”
Se fotos af denne strækning her.
“I den forbindelse udføres der de nødvendige tiltag til at sikre at vandløbet fremover vil fremstå i en bedre økologisk tilstand. Arbejderne har været drøftet med de berørte lodsejere, som bakker initiativet op.”
I bedste fald kan vi ende op med en ny og langt bedre Alling Å end den, vi mistede ved vinterens fatale jordskred. Og vi vil kunne fortsætte med den allerede planlagte naturgenopretning af åen længere nedstrøms, hvor Alling Å i forvejen hørte og stadig hører til de mest mishandlede og afvandede åsystemer i Danmark.
Samtidig vil der forhåbentlig være bedre kontrol med de mange tungmetaller og miljøgifte, der hidtil løbende er lækket til Alling Å fra fabriksgrunden ved Nordic Waste. Og herfra videre til Grund Fjord og Naturpark Randers Fjord, hvor man netop har modtaget tilsagn om milliontilskud fra den Danske Naturfond. Biodiversiteten skal øges – blandt andet med nye stenrev.
Seneste, men desværre ikke eneste slange i det nye paradis er Randers Kommunes planer om at deponere store mængder tungmetal-forurenet jord på kommunens jordtip ved Randers Havn. Dette i åben forbindelse med og uundgåelig udvaskning til Randers Fjord via Kristrup Landkanal.
Herfra vil tungmetaller og giftstoffer med den udgående strøm fra Gudenåen fortsætte videre til Naturpark Randers Fjord og Natura 2000-område N14, der ligger længst ude ved Kattegat.
Det er desværre sådan, vi behandler de sidste rester af natur i Danmark. Inden vi kalder det “Naturpark” og sætter fine brune skilte op.
20. juli 2024
* Oprydning på Rønland
Bjarne Hansen, Thyborøn skriver her om de komplicerede forhold, der hersker mellem det tidligere Cheminova, det nuværende FMC, Miljøstyrelsen og Region Midtjylland:
“Afværge og oprydning på Rønland er to helt forskellige ting, som ikke må blandes sammen. For så bliver billedet sløret.
Miljøstyrelsen kan jo ikke opretholde et påbud over for FMC, når Regionen selv har ophævet påbuddet i 2016. Da påbuddet bliver ophævet, overgår opgaven med at styre forureningen på Rønland til Jordforureningsloven, der forvaltes af Region Midtjylland.
Det er egentlig meget logisk, men kan meget nemt gøres kompliceret:
Der er et påbud fra Vestre Landsret dommen 1981/82. Det går ud på, at Cheminova skal fjerne forureningen på øst Rønland (Svovldepoterne).
Det er det påbud, som Regional Udvikling i 2016 ophævede over for Forskningsfonden/Auriga/Cheminova.
Men det er også det påbud, som gør, at kravet fra Miljøstyrelsen til Cheminova kunne opretholdes. Og det kan det ikke længere, når Regionen har ophævet påbuddet. Miljøstyrelsen kan derfor juridisk ikke gøre noget.
Herefter overgår opgaven med oprensning af Rønland til den, der forvalter Jordforureningsloven, og det er Region Midtjylland.
For at købe sig tid og forsøge at fralægge sig ansvaret, lægger Regionen sag an mod Miljøstyrelsen, men det er for sent. FMC har ikke noget med forureningen på Rønland at gøre længere, og derfor kan MST ikke gøre noget.
Region Midtjylland sidder nu selv i den fælde, man aktiverede i 2016.”
* Afværge på Rønland
Bjarne Hansen fortsætter:
“Afværge-foranstaltningen er en helt anden historie.
Uafhængig af påbuddet i 1981 er afværgeforanstaltningerne på Rønland etableret i 1983 med fire krydsdræn på Øst Rønland. En frivillig ordning mellem Cheminova og det daværende Ringkøbing Amt.
Det er en frivillig aftale mellem myndighederne og Cheminova om at “vende” grundvands-udsivningen til Limfjorden, så ikke giften i og omkring Svovldepoterne og hele Rønland med skulle slå livet ihjel i Nissum Bredning.
Aftalen er som sagt frivillig. Ud over, at den er etableret i samme tidsperiode (1983) og afværge er igang sat af Cheminova for at forhindre giften i svovldepoterne i at trænge ud i Limfjorden, så har de to ting ikke noget med hinanden at gøre.
Heller ikke her ligger der nogen juridisk binding over for FMC. De kan når som helst indstille afværgen, hvis ikke Miljøstyrelsen eller Regionen opfører sig ordentligt.
Det er en meget ubehagelig situation for myndighederne at sidde i, men de har selv været årsag til det. FMC kan nu køre myndighederne rundt i manegen efter godtbefindende. Det er jo en frivillig aftale.
Kravet om fjernelse af forureningen på Rønland er nu væk, men de frivillige afværge-foranstaltninger forsætter FMC Cheminova med. Det er nu mere et spørgsmål om, hvorvidt Region Midtjylland egentlig magter opgaven med at holde forureningen inde på Rønland og få den renset op og ledt ud i Vesterhavet, som det sker i dag.
At påstå de har styr på forureningen på Rønland, er direkte usandt. Der siver hver dag gift ud i Nissum Bredning, men tilsyneladende ikke mere, end Regionen mener er forsvarligt.
Og det er nok her, hele problemet ligger.
Med venlig hilsen,
Bjarne Hansen
* Lige lovlig “historisk”…
Mange politikere har det med at overgøre egne handlinger og beslutninger.
Den seneste aftale fra Den Grønne Trepart er et godt eksempel. Den kaldte medlemmerne nemlig selv og ganske ubeskedent for “historisk” – som mere og mere af det, der kommer fra Borgen.
Men det er farligt at kalde noget historisk. Det kræver tid, et vist format og synlige resultater. Da medlemmerne af Den Grønne Trepart i sidste uge og efter et halvt års forhandlinger kunne præsentere den længe ventede aftale, som skal omstille dansk landbrug over de kommende år, kunne de ikke dy sig for at kalde den ”historisk”.
Alle folkevalgte vil tilsyneladende gerne være med til at skrive historie, som de så efterfølgende selv vælger at kalde historisk. Den ære tilfalder ellers normalt eftertiden, der har haft lidt bedre tid til at bedømme de reelle resultater. End dem, der selv har lavet aftalen – endda før den overhovedet er trådt i kraft.
Dagbladet Information har kigget efter i skåltalerne fra de involverede partier og politikere i Den Grønne Trepart og fundet følgende eksempler:
Det var således en “historisk aftale” lavet på baggrund af et “historisk kompromis”, som omfattede en “historisk arealomlægning”, og som ville blive et “nyt kapitel i dansk landbrugshistorie”. Skatteministeren skruede ekstra op for retorikken og kaldte ligefrem aftalen for “verdenshistorisk”.
Ret skal dog være ret, for Danmark blev skam det første land i verden til at indføre en CO2-afgift i landbruget. Ligesom vi var først med verdens første miljølov i 1973. Men kritikerne af aftalen har også ret, når de kalder afgiften alt for lille til at kunne betyde noget reelt. For lille til at kunne medføre nogen egentlig omstilling af landbruget.
Dagbladet Information runder sin gennemgang af med, at aftalen med Den Grønne Trepart nok har været en stor begivenhed i dansk klimapolitik. I hvert fald for de direkte involverede. At den som den første aftale af sin slags nok har været historisk. Men desværre ikke historisk nok til at gøre nogen reel forskel.
Aftalen er dog historisk i endnu en forstand: At dansk landbrug endnu engang er lykkedes med at lueforgylde sig selv. Trods afgiften. For som tidligere justits- og forsvarsminister Hans Engell (K) så nøgternt konstaterede på TV2:
“Det er ikke så slemt at skulle betale CO2-afgift ved fordøren, når der samtidig læsses guldbarrer af ved bagdøren.”
En ganske præcis formulering, der fint forklarer, hvorfor dansk landbrug så overraskende hurtigt faldt til patten og istemte aftalen. Ja, ligefrem berømmede den. Allerede da vidste vi, at den var slået fejl for både klima og miljø.
Aftalen kommer nemlig ikke til at koste landbruget nævneværdigt. Selv en sej økologisk storbonde som Sven Brodersen fra Gram Slot – med mængder af sunde, methan-bøvsende malkekøer i stalde og på marker – frygter ikke afgiften. Det sagde han til TV2.
Ifølge Verdensbanken er produktionen af animalsk baserede fødevarer ellers alene ansvarlig for næsten 60 procent af de samlede drivhusgasudledninger.
Den millionstore danske svineproduktionen yder her et markant og negativt bidrag til både atmosfæren og vandmiljøet.
Og den bliver der helt som forventet ikke pillet ved.
13. juli 2024
* Axelborg-aftalen
Aftalen fra Den Grønne Trepart var ventet med spænding. Der var lagt op til krig på høtyve og hestevogne, bål, brand og traktorer på Rådhuspladsen igen-igen.
Men så galt gik det som bekendt ikke. Landbruget fik det endnu engang, som de ville have det. Danmark fik en CO2-afgift, der ikke koster landbruget nævneværdigt. Indtægterne fra afgiften føres nemlig blot tilbage til landbruget igen – på sindrig vis.
Den slags kan vi bare i vort lille landbrugsland, hvor der er flere lobbyister i Bruxelles, end der er landmænd i Danmark. Aftalen med Den Grønne Trepart kan læses i en beskeden rapport på 43 sider, som indeholder mange frihedsgrader. Her nogle mere eller mindre sammenhængende udpluk:
I Danmark skal i alt 250.000 hektar landbrugsareal omlægges til skov, og i alt 140.000 hektar lavbundsjord skal tages ud af landbrugsdrift.
Det kan lyde af meget, men er det ikke. For skovenes vedkommende vil det blot betyde, at det samlede skovareal vil stige fra 14 til 19 procent af det samlede areal. Udbredelsen af lavbundsjord vil vokse med 3 procent.
Der etableres en ny fond på 40 milliarder kroner til blandt andet opkøb af jord og etablering af ny skov. Den sidste skal dels indfange og optage CO2 fra atmosfæren – dels sikre renere drikkevand under skovområderne.
Dette ud fra devisen, at jo mere skov desto mindre sprøjtegift. Hvis altså skovene dyrkes uden gift. Det gør de desværre langt fra altid. Jævnfør forskellen på økologiske og konventionelle juletræer. Så her er virkelig noget at holde et vågent øje med.
Der indføres nu for første gang en CO2-afgift, som er endt på beskedne 300 kroner per ton CO2 i 2030, stigende til 750 kroner per ton i 2035. Samtidig indføres et markant fradrag på 60 procent af afgiften.
Reelt er afgiften således kun på 40 procent af det aftalte. Det vedtagne bundfradrag er derfor så højt, at danske landmænd reelt kun skal betale 120 kroner per ton CO2 i 2030 og 300 kroner i 2035.
Tænketanken Kraka spår, at det høje bundfradrag vil gøre det lettere for kvægbrugere at fortsætte med den klimaskadelige kvægavl. Kraka havde derfor hellere set, at der slet ikke var noget bundfradrag.
Der er således generel enighed blandt eksperter om, at den nu præsenterede CO2-afgift ikke vil sikre den ellers nødvendige omstilling af landbruget – væk fra den massive animalske produktion, vi har i dag. Af millioner og atter millioner af slagtesvin. Med tilsvarende store gyllemængder udledt til vandmiljøet.
Der indføres samtidig en særlig CO2-afgift på kulstofrige lavbundsjorde på 40 kroner per ton allerede fra 2028. Denne afgift skal få flere lodsejere til at indgå i nye projekter, så lavbundsjordene hurtigst muligt kan tages ud af drift. Inden de er afgasset helt af sig selv, og chancen for at score lette klimapoint derfor er spildt.
De griner af os i dansk landbrug. Med fuld rette. Ejendomsretten til Danmarks jord er i dag koncentreret på ganske få hænder, der er vor tids herremænd.
Antallet af selvstændige landmænd med heltidslandbrug i selveje er ifølge Danmarks Statistik faldet fra 12.300 i 2010 til blot 7.500 i 2020. Hertil lidt flere landmænd på deltid. Og tallet falder stadig.
Efter mange år med massive støtteordninger har dansk landbrugsjord aldrig været dyrere. Og de nødvendige tilbagekøb aldrig kostet mere. Et aldeles selvskabt problem.
Danske bønder bliver stadig færre og stadig rigere. Derfor griner de af os. Hele vejen ned i banken.
13. juli 2024
* Ikke i mål med Vandrammedirektivet
Miljøminister Magnus Heunicke erkender nu, at Danmark ikke på alle områder når i mål med Vandrammedirektivet fra 2000.
Men så har vi jo også kun haft et lille kvart århundrede til at nå målet. Snart 25 år. Og gjort uhyre lidt for at nå det. Takket være dansk landbrugs velkendte fodslæben og Landbrugspakken fra Lars Løkke i 2016. Den pakke trak for alvor tæppet væk under vandmiljøet med sine øgede gødningsmængder.
Miljøministeren skal derfor nu i dialog med EU om, hvordan vi kommer det sidste stykke af vejen. Selv om både statsminister og miljøminister jo ellers længe fastholdt, at vi nok skulle nå målene.
Det gjorde vi så bare ikke. Helt som forventet af alle os andre, der med et halvt øje kunne se det absurde i påstanden. Vi nåede kun med nød og næppe, og på en rigtig god dag med medvind på cykelstien, de første to tredjedele af kravene om “god økologisk tilstand” i alle vandområder.
Regeringen kommer derfor til at spørge om lov i Bruxelles til endnu en dansk udsættelse. Og landbruget kan desværre ikke forventes at bidrage nævneværdigt til indfrielse af den danske målsætning om 70 procent reduktion af CO2-udslippet inden 2030.
Da regeringen etablerede Den Grønne Trepart i 2023, var beskeden ellers klar nok: Fokus skulle være CO2-afgiften på landbruget, men den opnåede afgift på sølle én krone per halve kilogram kød i 2030 er mildest talt ikke et imponerende resultat.
Kødproducenterne er naturligvis begejstrede. En så lukrativ aftale havde ingen turdet håbe på. Specielt da ikke, når Danmarks Naturfredningsforening skulle sidde med ved bordet og tage medansvar for aftalen. Men det takkede DN alligevel ja til. Med en ikke ringe dødsdrift.
Vi andre kan dog glæde os over, at såvel CO2-udslippet til atmosfæren som kvælstofudslippet til vandmiljøet vil falde støt i takt med, at landbrugsjord tages ud af drift. Hvis det altså sker. Jo mindre jord vi dyrker, desto bedre miljø får vi. Så enkelt er det.
Det kommer desværre til at tage lang tid. Længere tid, end vi har. De hidtidige aftaler om udtagning af jord har jo ikke haft den ønskede effekt. Det skal derfor blive mere end spændende at følge med i realiseringen af Trepartens store visioner om kommende jordudtagning.
Vandmiljø og indsatsbehov i forhold til kvælstof skulle ikke have været en del af Treparten. Men sikkert på baggrund af dette års massive iltsvind og de enorme mængder af slimet fedtemøg langs danske strande voksede kvælstofdelen alligevel betragteligt.
Og godt det samme. Den indgåede Trepartsaftale gælder kun den nuværende regeringsperiode med det nuværende flertal i Folketinget. Og det kan hurtigt ændre sig. Aftalen skal konfirmeres efter et kommende valg.
Ellers er den aldeles uden virkning og bliver dermed endnu en methanbøvs i en kostald. Eller endnu et gylleudslip på en frossen barmark. Og det er vi mange, der godt kan frygte vil blive tilfældet. Læs gerne denne artikel om:
⌘ “Landbrugets fem forsvarsværker” ⌘
I tilfælde af en fiasko vil Danmarks Naturfredningsforenings deltagelse i Treparten vende tilbage som en livsfarlig boomerang. Som et selvmål i absolut verdensklasse, der kan koste mange medlemmer.
Måtte det ikke blive tilfældet.
13. juli 2024
* Hvem og hvad er “Den Grønne Trepart”
“Den Grønne Trepart” er et helt nyt begreb i dansk politik. En nyskabelse på godt og ondt. En kunstig konstruktion skabt til formålet. En smart måde at splitte modstanden mod landbruget på.
Den Grønne Trepart er en såkaldt “regerings-initiativeret samarbejdsgruppe”, der blev oprettet i december 2023 med det formål at finde langsigtede og bæredygtige løsninger på landbrugets klima- og naturudfordringer.
Treparten består af regeringen samt repræsentanter fra Landbrug & Fødevarer, Danmarks Naturfredningsforening, Fødevareforbundet NNF, Dansk Metal, Dansk Industri og Kommunernes Landsforening. Desuden deltager tænketanken Concito som en særskilt videnspart. Natur og miljø har således ikke fået megen plads i Treparten
Formålet med den Grønne Trepart er at sikre, at Danmark når sine klimamål for 2030. Dette ved at implementere løsninger, der både fremmer grøn teknologi og beskytter natur og drikkevand. Det indebærer blandt andet indførelse af en CO2-afgift og omlægning af eksisterende landbrugsarealer til mere naturlige enge og ådale.
Søren Søndergaard, som er formand for interesseorganisationen Landbrug & Fødevarer og selv svineproducent, er indtil videre rigtig godt tilfreds med aftalen:
“Vi afværgede katastrofen for en beskatning af de biologiske processer. Det kan vi være stolte af. Den grønne trepart endte med et resultat, så der fortsat er en fremtid for husdyrproduktion i Danmark.”
Det sagde han i en tale på Dyrskuet i Herning. Der var og er således ingen planer om stop for gylle- og svineproduktionen fra den side. Den fortsætter ufortrødent.
Arbejdet i den Grønne Trepart skulle være afsluttet senest i juni 2024. Det skulle resultere i “brede og langsigtede løsninger, der balancerer landbrugets konkurrenceevne med miljømæssige og klimamæssige hensyn.”
Ingen nem opgave at løse. Hvis overhovedet mulig. Ikke mindst for den stærkt underrepræsenterede Danmarks Naturfredningsforening, der desværre lod sig tage som villigt gidsel i Treparten.
Fremtiden vil vise, om det var klogt. Om vi når i mål med aftalen eller blot ender med endnu en lang næse og en gigantisk begmand til “naturfrederne”, som DN lidt nedsættende er blevet kaldt.
Papiret er allerede døbt “Axelborg-aftalen”, da den hele vejen igennem har været styret af landbruget fra netop Axelborg. Lars Trier Mogensen har i Dagbladet Information kaldt aftalen en “magtmanifestation af en midterregering”, som ingen vælgere ønskede.
“Trepart” rimer da også på både “Tricks” og “Trakasserier”. Dansk Fedtemøg ApS kan ånde lettet op. Der bliver ikke mangel på nærende kvælstof i den nærmeste fremtid.
13. juli 2024
* Kommentarer til aftalen
Begejstringen vil imidlertid ingen ende tage blandt medlemmerne af Treparten. Dem, der selv har frembragt den nye “historiske aftale”.
Såvel interesseorganisationen Landbrug og Fødevarer som fødevareminister og selv gårdejer Jacob Jensen (V) er mere end tilfredse med resultatet.
Alene derfor ved vi, at landbruget også denne gang er sluppet alt for let om ved den nødvendige omstilling. Ude i den virkelige verden – her og nu og i dyngerne af fedtemøg over de boblende iltsvind – ser man mere nuanceret på tingene:
“Ja, nu fik de også lige narret Danmarks Naturfrednings Forening (DNF) til at blåstemple en omgang varm luft og øregas. DNF troede måske naivt, at det gav medlemmer at blive “udvalgt” af regeringen til at repræsentere de grønne organisationer i Danmark.
Det er vist et skud i foden med et haglgevær for DNF. Nu har de mistet al troværdighed, og Lars Løkke Rasmussen griner hele vejen til banken. Sjældent har han lavet et så gennemført blufnummer, som i den grad også splitter oppositionen. De gode græder, og de onde ler!”
Peter Fischer Mikkelsen på Facebook
Det var jo selvsamme Lars Løkke Rasmussen, som tilbage i 2016 og som statsminister for Venstre lancerede den skandaløse Landbrugspakke, der gav landbruget lov til at bruge endnu mere gødning end hidtil. Som gør, at vi i dag sidder i fedtemøg til halsen.
“Fedtemøgets Fader” er han derfor venligt blevet døbt på webmediet Gylle.dk
Samme Løkke sidder nu i den midterregering, som ingen vælgere har valgt – i det nye parti Moderaterne, som han selv har stiftet – og styrer atter slagets gang.
Statsminister Frederiksen tør ikke gå i clinch med landbruget, der jo truede hende med en rigsretssag efter minkskandalen og de forsvundne SMS’er, der gav hende tilnavnet “Slette-Mette”. Hun foretrækker derfor en ufarlig photo op med Zelinsky i cockpittet på en F-16 bound for Ukraine.
Men nu skal der ikke mere gødning på markerne. Nu skal der i stedet “leveres guldbarrer ved bagdøren”, som tidligere justitsminister Hans Engell så rammende udtrykker det.
Kampagneleder Christian Fromberg fra miljøorganisationen Greenpeace er også klar i spyttet. Han kalder aftalen for ”et slattent kompromis og en kniv i ryggen på havmiljøet”.
Klar tale fra en organisation, der ikke selv er fedtet ind i dansk miljøpolitik og landbrugets milliardstore tilskud. 12 milliarder skattekroner om året.
Præsident for Danmarks Naturfredningsforening (DN) Maria Reumert Gjerding forsvarer dog sin og DN’s deltagelse i Treparten, som nu endegyldigt har opgivet at nå kravene fra Vandrammedirektivet:
“Det er ikke frivillige aftaler på den måde, man har gjort det gennem mange år. Vi har besluttet et ret hårdt reguleringstryk i 2027, som i sig selv vil bringe hovedparten af vandområderne i mål.”
Det siger Maria Reumert Gjerding i hvert fald til Altinget. Vi andre venter spændt på de konkrete resultater.
Der er tyve navngivne fjorde at holde øje med. Tyve døende fjorde.
I tilgift til dem, der allerede er døde.
13. juli 2024
* Ny uvildig advokatundersøgelse
Randers Kommune var meget hurtig på aftrækkeren, da man i foråret 2024 stod over for Danmarkshistoriens største jordskred, som man selv havde været med til at udløse. På grund af manglende kontrol med aktiviteterne hos Nordic Waste.
Randers Kommune skyndte sig derfor at bestille og betale en advokatundersøgelse, der ikke overraskende frikendte kommunen for enhver skyld i det katastrofale og kostbare jordskred ved Nordic Waste i Ølst Bakker syd for Randers.
Kommunens indsats var til et 7-tal, lød det efterfølgende fra kommunen selv. Desværre fremgik det ikke på hvilken karakterskala.
I mellemtiden er der kommet rigtig mange oplysninger frem, som viser, at Randers Kommune næppe har levet op til sin pligt som tilsynsmyndighed omkring en risikofyldt listevirksomhed som netop Nordic Waste, der jo modtog og angiveligt behandlede giftig jord fra hele landet. Heriblandt sågar PFOS-affald.
Det har miljøminister Magnus Heunicke (S) nu taget konsekvensen af. Han har i en opfølgning på sagen netop meddelt, at regeringen iværksætter en uvildig advokatundersøgelse af Randers Kommune i forbindelse med jordskredet ved Nordic Waste. Som svar på kommunens egen ikke uvildige advokatundersøgelse.
Den nye undersøgelse skal se på, om kommunens myndighedsbehandling har medført fejl eller forsømmelser. Der vil blive arbejdet videre med et kommissorium for undersøgelsen, så opgaven kan sendes i udbud.
Liberal Alliances Ole Birk Olesen var som den første ude med kravet om en sådan uvildig undersøgelse. Dette mens alle pile stadig entydigt pegede på mangemilliardær Torben Østergaard Nielsen som den store skurk i fortællingen. Det gjorde regeringens samlede pegefinger i hvert fald.
Faktisk var statsminister Mette Frederiksen (S), justitsminister Peter Hummelgaard (S) og miljøminister Magnus Heunicke (S) næppe kommet ud af de lange gummistøvler efter deres TV-transmitterede mediestunt i mudderet ved Ølst, inden Birk Olesen (LA) spillede ud med kravet om en uvildig undersøgelse.
Den uvildige advokatundersøgelse skal blandt andet se på kommunens tildeling af tvivlsomme miljøgodkendelser til Nordic Waste A/S og DSH Recycling A/S samt kommunens efterfølgende tilsyn med de samme to virksomheder. Eller mangel på samme.
Det er i mellemtiden også kommet frem, at der har været nære personlige kontakter mellem Randers Kommune og Nordic Waste. Ifølge Roger Buch på Radio 4 lidt for nære:
“Det her tegner et billede, hvor man er blevet lidt for kammeratlig. Det virker som om, at der er en meget tæt relation. Det fremstår lidt kollegialt, og som om at vi er på samme side, og det er man jo på ingen måde. Kommunen er kontrolmyndighed.”
For at opnå det fulde billede af sagen skal undersøgelsen omfatte perioden fra marts 2017, hvor DSH Recycling A/S ansøgte om miljøgodkendelse, og frem til december 2023, hvor Nordic Waste A/S udsendte en pressemeddelelse om, at jordskredet var i gang.
Ejerne, som omfattede en af Danmarks rigeste mænd, Torben Østergaard Nielsen, lod virksomheden gå konkurs først i 2024, hvor man forlod pladsen og venligt overlod hele oprydningsarbejdet til Randers Kommune.
Virksomheden, der skulle have stillet økonomisk sikkerhed for oprydningen efter egen forurening, eksisterede således ikke længere. Dette til trods for, at de tidligere ejere rådede og stadig råder over en milliardformue.
Den fordanskede udgave af Miljøskadeloven havde spillet fallit.
6. juli 2024
* Randers Kommune må låne 375 millioner kroner
Ifølge miljøminister Magnus Heunicke (S) har regeringen netop besluttet at give dispensation til et lån på 375 mio. kroner til Randers Kommune – i tillæg til det statslige tilskud på knap 150 mio. kroner, som et bredt flertal i Folketinget i marts blev enige om at give kommunen, da jord og mudder stadig skred i Øst Bakker.
Lånet på op til 375 mio. kroner skal hjælpe Randers Kommune med de udgifter, der fortsat er forbundet med at afværge og genoprette skaderne efter jordskredet i Ølst. Lånedispensationen vil blive nedsat med det beløb, som kommunen eventuelt kan få tilbage fra konkursboet.
Miljøministeriet har tidligere givet kommunen et tilskud på knap 150 mio. kroner til kommunens udgifter med at afværge fare for miljøskade på beskyttede arter samt vandmiljøet – som følge af jordskredet ved landsbyen Ølst.
I tilgift har der været statslige udgifter på ca. 50 mio. kroner, idet Miljøstyrelsen i en kortere periode overtog myndighedsansvaret for indsatsen. Mod behørig betaling. Jordskredet ved Nordic Waste kommer således til at koste langt over en halv milliard kroner, men vil så også resultere i en ny og forhåbentlig bedre Alling Å.
Kammeradvokaten arbejder stadig med at finde mulige midler til oprydning og genopretning. Dels fra ejerne af konkursboet, hvilket ikke tegner lyst. Der er nærmest ingen aktiver tilbage at gøre udlæg i. Og dels via et muligt “gældsgennembrud”, der i så fald kan holde ejerne personligt ansvarlige – trods ellers den selvbegærede konkurs.
Endelig har man kig på to af de lokale rådgivningsfirmaer, der undersøgte de geotekniske forhold inden det store jordskred. Som rådgav Nordic Waste og dermed muligvis har gjort sig medansvarlige.
Er det tilfældet, kan kommunen gøre krav mod dem og deres forsikringsselskaber. Hvis de altså er tilstrækkeligt forsikret og ikke når at begære sig selv konkurs inden da. Vi er jo blevet meget klogere på rigtig mange ting i dette forår…
Miljøminister Magnus Heunicke har i en pressemeddelelse følgende kommentar til sagen om Danmarkshistoriens største og mest katastrofale jordskred:
”Vi skal til bunds i sagen om, hvad der gik forud for jordskredet i Ølst, så vi sikrer, det ikke sker igen. Vi skal have undersøgt, om kommunen har levet op til deres myndighedsansvar. Samtidig skal der laves en grundig gennemgang af lovgivningen, så vi sikrer, at reglerne virker, som de skal.
Med dispensationen til lånet giver regeringen en hjælpende hånd til Randers Kommune og til det arbejde, der fortsat pågår med at afværge og genoprette skaderne efter jordskredet i Ølst. Som jeg har sagt tidligere, er regeringen klar til at drage alle nødvendige konsekvenser af Nordic Waste-sagen.
Det arbejde fortsætter vi med de beslutninger, der er truffet i dag.”
Miljøministeren fortalte samtidig, at man nu har fået fastlagt rammerne for en nærmere undersøgelse af Miljøskadeloven, som jo med det berømte danske forbehold blev vedtaget i en specielt tillempet og forarmet dansk udgave.
Dette trods adskillige advarsler om indbyggede faldgruber, der desværre og til fulde har vist sig rigtige i sagen om Nordic Waste.
Den danske udgave af loven er ikke det papir værd, den måtte være trykt på.
6. juli 2024
* Backlash til borgmester
Berlingske Media kunne i foråret fortælle, at Randers’ borgmester Torben Hansen (S) selv havde en nøglerolle, da den nu omdiskuterede Miljøskadelov blev til i Danmark. Det skete den 22. maj 2008, hvor den nuværende lov blev vedtaget i Folketinget.
To juridiske eksperter advarede allerede dengang mod den danske udgave af EU’s Miljøskadelov. Det var professor Ellen Margrethe Basse fra Aarhus Universitet og professor Peter Pagh fra Københavns Universitet. De advarede begge om, at det danske retsforbehold ville svække loven betragteligt. Alligevel blev loven vedtaget.
I 2008 sad Randers’ nuværende borgmester Torben Hansen (S) i Folketinget som miljøordfører for Socialdemokratiet, da Folketinget vedtog den danske udgave af Miljøskadeloven. Dette med de indbyggede danske forbehold, som ikke gælder i resten af EU. Det var konsekvenserne af disse, som Basse og Pagh dengang advarede imod, men altså forgæves.
I den danske udgave af EU’s Miljøskadelov er det således muligt at løbe fra ansvaret ved at erklære sig selv eller sit firma konkurs, som det netop er sket i sagen om Nordic Waste. Og kan forureneren ikke stille økonomisk sikkerhed for oprydningen eller vælger at gå konkurs, da ryger Sorteper direkte tilbage til den lokale myndighed. Som i tilfældet med Nordic Waste er Randers Kommune.
På et indkaldt pressemøde den 24. april i år måtte borgmester Torben Hansen og kommunaldirektør Jesper Kaas Schmidt derfor krybe til korset og erkende, at det så sort ud for Randers Kommune. De måtte fortælle pressen, at Randers Kommune kommer til at mangle i omegnen af 375 millioner kroner i de kommende år.
Dette på grund af de massive omkostninger til oprydning og katastrofeafværgning i forbindelse med jordskredet ved Nordic Waste. Dem havde kommunen i sagens natur ikke budgetteret med. Dette til trods for, at man selv havde været med til at skabe problemerne – via manglende eller mangelfuld kontrol med aktiviteterne på fabriksgrunden.
Kommunen havde hele tiden troet eller i hvert fald håbet på, at man i sidste ende ville blive reddet af netop Miljøskadeloven. At den kunne redde kastanjerne ud af ilden for den nødstedte kommune, der med tvivlsomme tilladelser til Nordic Waste og den manglende kontrol havde skudt sig selv grundigt i foden.
Men dér havde man gjort regning uden vært. Ved i 2008 at have vedtaget en forarmet dansk udgave af den lov, der ellers gælder fuldgyldigt i resten af EU.
Den kunne ikke bruges i Danmark, så derfor må Randers Kommune nu låne til dagen og vejen. 375 millioner kroner.
Randers bliver i så fald det nye Farum – i mange år fremover.
6. juli 2024
* Slut med 50 års aborrekonkurrence
Randers Sportsfisker Klub aflyser sin traditionsrige aborrekonkurrence.
Det er med stor beklagelse, at Randers Sportsfisker Klub (RSK) har besluttet at aflyse den årlige aborrekonkurrence, som har været en fast tradition i over 50 år ved Gudenåen og Randers Fjord.
I næsten alle årerne har man kunne beundre den gode stamme af aborrer, som der fandtes i området. Det var en særlig bestand af brakvandsaborrer, der bliver klækket oppe i Gudenåen og senere vandrer ud i inderfjorden og tager for sig af de mange føde-emner og af og til stikker snuden op i Gudenåen igen. Fiskene vokser hurtigt og bliver større end de aborrer, der bliver i ferskvand.
Desværre er de gode tider forbi. Vi har i de senere år observeret et markant fald i både antallet og størrelsen af aborrer til konkurrencen. Faktisk har vi de sidste to år ikke engang kunnet uddele halvdelen af de 13 præmier på grund af mangel på fangster. Lokale fiskere rapporterer da også om en total mangel på store aborrer, og det afspejler sig nu tydeligt, da lystfiskere nu næsten er helt fraværende langs havnekajen og åen.
Butikkerne, der sælger fiskegrej, melder også om et fald i salget af udstyr til aborrefiskeri.
Nu er punktet nået hvor vi ikke længere kan forsvare at fiske efter en fisk, der stort ikke er til stede længere. Efter nøje overvejelse ser bestyrelsen i RSK sig derfor nødsaget til at aflyse årets konkurrence.
Den mest markante årsag til aborrens forsvinden er den store bestand af skarver, som har reduceret fiskebestandene drastisk. Ifølge forskningen fra DTU Aqua er det kombinationen af den store mængde skarver og den heraf faldende bestand af byttefisk, der har skabt den nuværende situation.
RSK erkender behovet for handling både fra os selv og fra myndighederne for at forbedre situationen.
Vi planlægger handling på flere niveauer. Lokalt vil vi samarbejde med relevante parter for at opnå tilladelse til skarvforvaltning i området omkring Randers.
Denne tilladelse skal implementeres gennem konkrete aftaler med lokale aktører om en effektiv, men skånsom indsats. Nationalt arbejder vi via Danmarks Sportsfisker Forbund (DSF) for bedre forvaltningsmuligheder, og på EU-niveau gennem den Europæiske paraplyorganisation EAA for en fælles forvaltningsplan for skarv.
Vi ønsker, at vores børn og kommende generationer skal kunne opleve glæden ved at fiske aborrer ved åen. Men det kræver handling nu, for i øjeblikket er fiskeriet i området nærmest som at fiske i et “dødt hav.”
På bestyrelsens vegne,
Jan Hyllested
Formand for Randers Sportsfisker Klub
* Vild med vækst, men ingen fisk
Ovenstående er trist nyt fra en hæderkronet fiskeklub i Østjylland, som er hårdt presset fra alle sider. Foreningen har nemlig sit vigtigste fiskevand i netop den Alling Å, som jordskredet ved Nordic Waste har ramt hårdest muligt. Faktisk eksisterer dele af Alling Å slet ikke i øjeblikket.
De mange skarver langs å og fjord i Østjylland lægger naturligvis hårdt pres på de i forvejen hårdt pressede fiskebestande. Men som vi ved fra åbent hav, hvor alt for mange sæler får skylden for alt for få fisk, så er skarverne kun en del af forklaringen. Omend en betragtelig del. Forurening og overfiskeri er andre forklaringer.
Gudenåen er Danmarks længste vandløb og afvander som sådan store urbaniserede områder med byer og industri. Undervejs får åen tilført så mange miljøfremmede stoffer, som man slet ikke kender konsekvenserne af, at de kan være en væsentligt bidragende forklaring på den svigtende fiskebestand.
⌘ Link til DTU Aqua’s rapport om skarven ⌘
Desværre er det nu mere end ti år siden, at Miljøstyrelsen foretog den sidste undersøgelse over disse miljøfremmede stoffers effekt på vore fiskebestande. Med den følsomme og levendefødende ålekvabbe som et af omdrejningspunkterne.
Vi har tidligere spurgt ind til, om der ikke snart skal laves en opfølgende undersøgelse, men det har styrelsen svaret nej til. Hvad skulle de dog bruge en sådan undersøgelse til? Tilsyneladende vil man helst ikke vide, hvordan det står til i dag, hvor styrelsen hellere vil arbejde på at øge tilladelserne til forurening for store virksomheder som Cheminova.
Masser af trist nyt i en tid, hvor først det norske laksefiskeri blev lukket ned på grund af manglende opgang i elvene. Igen forårsaget af flere forskellige faktorer i samspil. Og nu senest også det danske i Vestjylland, som ellers længe har været det enlige lyspunkt i en mørk tid for miljøet.
Vi er virkelig på vej ud over afgrunden – på første klasse og desværre uden returbillet. Den Vilde Vækst har længe været ude af kontrol, og det må så koste vandmiljøet livet. En pris, vi tilsyneladende er villige til at ofre til en ukontrolleret vækst.
I den forbindelse hjælper det intet at opsætte selv nok så mange officielle brune skilte med inskriptionen “Naturpark Randers Fjord”. Det bliver der ikke mere natur eller færre tungmetaller af.
Det kan kun stikke borgerne blår i øjnene.
6. juli 2024
* Dårligt nyt fra Randers Havn
Randers Kommune, som via sin manglende kontrol med jordforbedringsvirksomheden Nordic Waste selv har bidraget til det katastrofale jordskred i Ølst Bakker, planlægger nu også at forringe vandmiljøet i Randers Fjord.
I forvejen har man ødelagt Alling Å og Grund Fjord, så der nu må bekostes et trecifret millionbeløb på retablering af land og vand i området. Senest har kommunen så oven i købet besluttet sig for at deponere store mængder af giftig jord fra Nordic Waste på kommunens egen “jordtip” ved Randers Havn. Lige ned til Gudenåen og Randers Fjord.
Herved kan Randers Kommune spare nogle få millioner kroner, som ellers ville ryge ud af kommunekassen. Dette ved at deponere forurenet jord, som retteligen burde renses helt herhjemme, hvilket vil være meget dyrt for kommunen. Eller sejles til udlandet til billigere og sikker deponi i den norske klippegrund. Jævnfør tidligere notits.
Det sidste vil naturligvis også koste penge, men samtidig skåne vandmiljøet i Randers Fjord for alskens filterrester, tungmetaller og miljøgifte fra fabriksgrunden. Den planlagte deponi af giftig jord fra Nordic Waste på Randers Havn virker således forhastet og aldeles uigennemtænkt. I hvert fald set med miljøets øjne.
Men måske nok i god overensstemmelse med, hvad Havets Minister og Miljøets Magnus forventes at tillade – hvis han altså kommer ind over sagen. Han har jo travlt med sin egen Miljøstyrelse, der målrettet går efter at øge eksisterende tilladelser til forurening. Dette jævnfør Danmarks Radios grundige afdækning af styrelsens metode med at “regne baglæns” for at nå i mål med tilladelser til øget forurening.
Østbroens Peter Møller Kjeldsen fra Randers Byråd og Randers Havn udtrykker herunder betænkning ved, at man ikke aner, hvad der er i den pågældende jord: Den forurenede jord, som pt. befinder sig på Forsvarets arealer i Tirstrup, hvor den ikke må være. Den jord, som nu påtænkes flyttet til og deponeret ret ned til Randers Fjord.
Erfaringen viser desværre, at jo flere miljøskadelige stoffer, man analyserer den forurenede Nordic Waste jord for, desto flere nye finder man. Og jo mere man flytter rundt på bunkerne, desto mindre ved man om indholdet, der efterhånden er grundigt rodet sammen af al den transport.
Begrænsede dele af jorden er indtil videre analyseret for et begrænset antal stoffer – sikkert i fuld bevidsthed om, hvad der måtte gemme sig af årtiers ukendte miljøsynder i jord, mudder og slam fra fabriksgrunden ved Nordic Waste.
Hvad man ikke ved, har man som bekendt ikke ondt af.
Ud i fjorden med det.
1. juli 2024
* Østbroen trækker sig
Peter Møller Kjeldsen er byrådsmedlem for Østbroen i Randers Kommune, uddannet civilingeniør fra AAU og erhvervsforsker/Ph.d. fra DTU.
Han har således noget at have sine forbehold i, når han mener, at ukendt affaldsjord fra Nordic Waste ikke bør deponeres ved Randers Havn. Det er Randers Kommune, der har bedt sin egen havn om at søge en udvidet miljøtilladelse. Som kommunen derfor ventes at give havnen. Uanset konsekvenserne for vandmiljøet.
Men her Peter Møller Kjeldsens egne ord:
“Jeg har valgt at træde ud af bestyrelsen for Randers Havn med virkning fra dags dato.
Baggrunden er, at et flertal i Randers Havns bestyrelse idag har truffet endelig beslutning om, at Randers Havn skal ansøge Randers Kommune om en ny miljøgodkendelse. Der er tale om en beslutning, der ligger i forlængelse af Randers Byråds beslutning i forbindelse med punkt 209 på byrådsmødet d. 21/5-24.
Sagen drejer sig om håndtering af jord fra Nordic Waste, som midlertidigt har været placeret på en karteringsplads i Tirstrup, og nu ønskes nyttigtgjort med en ansøgning om ny miljøgodkendelse for jordtippen på Randers Havn.
Risikostyring i lyset af Nordic Waste sagen udgør et kardinalpunkt for mig. Formålet med ansøgningen om en ny miljøgodkendelse er, at jord fra Nordic Waste, der med den eksisterende miljøgodkendelse ikke kan placeres i Randers Havns jordtip, med den nye miljøgodkendelse skal kunne placeres i jordtippen.
Der er således tale om en de facto lempelse i forhold til modtagelse af jord fra Nordic Waste, som jeg ikke ønsker at være med til – til trods for konkrete vurderinger fra hhv. Cowi og Dansk Miljørådgivning (DMR) vedr. potentielle konsekvenser fra udsivning af hhv. barium og nikkel i Randers Fjord.
Jeg drager derfor konsekvensen af den beslutning, som et flertal i bestyrelsen idag har truffet, og træder således ud af Randers Havns bestyrelse med virkning fra dags dato.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke havnedirektøren og mine nu tidligere kollegaer i havnebestyrelsen for et godt og spændende samarbejde.”
Peter Møller Kjeldsen er det hidtil eneste bestyrelsesmedlem, der undsiger havnens ansøgning og kommunens forventede godkendelse af deponi fra Nordic Waste – direkte ned til Randers Fjord. Respekt for det.
Fra jordtippen er der åben forbindelse til fjorden via Kristrup Landkanal og et større system af kanaler og grøfter. Hvorfra er der igen er fri bane til udvaskning af giftige og miljøfremmede stoffer til fjorden – ikke mindst ved højvande. Det kan bare ikke undgås i et åbent system.
Og det er ikke nogen gratis beslutning, Peter Møller Kjeldsen har truffet om at træde ud af bestyrelsen for Randers Havn. Hermed takker han nemlig personligt nej til et årligt honorar på 25.000 kroner som menigt bestyrelsesmedlem.
Til sammenligning modtager bestyrelsesformand Daniel Madié (K) årligt 50.000 kroner for sit arbejde, mens næstformand Anker Boje (S) får 40.000 kroner.
Dette ifølge ChatGPT.
1. juli 2024
* Godt Nyt fra Aarhus Havn
Længere sydpå i Hovedlandet er der anderledes godt sommernyt.
De gode nyheder på havnefronten stammer fra Aarhus, der netop har måttet droppe planerne om en storstilet udvidelse af containerhavnen. Det ville have medført massive udgravninger, jordflytninger og klapning af giftigt havneslam i Bugten. De store planer viste sig ikke at ligge inden for lovens rammer.
I seks samfulde år har man ellers i Aarhus debatteret den planlagte udvidelse af havnen, som er en af Europas største og mest aktive containerhavne – med de problemer for infrastrukturen, det uundgåeligt medfører. Trafikalt kaos i myldretiden, forringet luftkvalitet og anden dårligdom.
Den planlagte havneudvidelse omfatter eller omfattede et areal på ikke mindre end 84 hektar og ville have haft både visuel og fysisk effekt på Byen ved Bugten. Udvidelsen skulle ske over 30 år, men så langt har kommuner ikke lov at planlægge ud i fremtiden. 12 år er det maksimale. Det er i hvert fald kommunens egen begrundelse for at sætte planerne i bero.
Borgmester Jacob Bundsgaard (S) beklager, at kommunen indtil videre har måttet skrinlægge planerne. Det er dog ikke sket frivilligt, men efter års massive borgerprotester og demonstrationer. Helt eksakt skyldes stoppet en afgørelse fra det såkaldte “Planklagenævn”, der har underkendt plangrundlaget for den påtænkte havneudvidelse.
Der er blevet indgivet ni klager over lokalplanen og ikke mindst den miljørapport, som Aarhus Kommune har været pligtig til udarbejde i forbindelse med havneudvidelsen. Den har mildest talt været mangelfuld – selv med kommunens egne ord:
”Det er beklageligt, at klagenævnet har fundet anledning til at underkende plangrundlaget for udvidelsen af Yderhavnen. I afgørelsen peger nævnet på flere punkter, hvor plangrundlaget ikke lever til fulde op til kravene, og det vil vi nu sætte os detaljeret ind i.
Derfor er det på nuværende tidspunkt ikke muligt sige yderligere om, hvad afgørelsen kommer til at betyde for selve projektet ud over, at plangrundlaget ikke er gyldigt på nuværende tidspunkt,” udtaler kontorchef Torben Simonsen fra Teknik og Miljø ved Aarhus Kommune.
Så nu venter kommunen med yderligere tiltag til efter det kommende kommunalvalg. Det efterfølgende byråd skal da igen tage stilling.
1. juli 2024
* En lidt anden udlægning
Stoppet for den planlagte havneudvidelse er naturligvis en gigantisk bét for den altid vækstglade Aarhus Kommune.
Men stoppet er et livgivende pust til den hårdt trængte Aarhus Bugt, som indtil videre slipper for en miljømæssig katastrofe med kæmpemæssige gravearbejder, bortfjernelse af livsvigtige ålegræsbælter og klapning af giftigt havneslam.
Kommunalforsker Roger Buch, som arbejder i Aarhus og bor i Randers, har en lidt anden udlægning af stoppet for den gigantiske havneudvidelse. End den, borgmester Jacob Bundsgaard (S) officielt fremfører.
Med udgangspunkt i Danmarks Medie- og Journalisthøjskole ser Roger Buch en helt anden sammenhæng. Ifølge ham handler det i stedet om det kommunalvalg, der skal finde sted i november 2025. Om knap halvandet år.
Lokalpolitikerne har set skriften, som den også stod på væggen efter det netop overståede valg til Europaparlamentet. Og med de seneste landspolitiske meningsmålinger har ikke mindst Socialdemokratiet hårdt brug for at forliges med de borgere og vælgere, partiet har hældt under bussen og undsagt i den nuværende og tidligere valgperiode.
I følge Roger Buch er de østjyske socialdemokrater helt klar over risikoen for at miste taburetter ved det kommende valg:
– De ved, at de tæsk også vil ramme dem ved kommunalvalget. Hvis man har den landspolitiske modvind og samtidig en kæmpe diskussion om havneudvidelsen oveni, vil det være rigtig svært. Det bliver trods alt lidt lettere nu, siger han således til Danmarks Radio.
Men Aarhus Kommune fejlede med sit forarbejde og blev derfor sendt tilbage til start af Planklagenævnet. Nævnet havde blandt andet følgende konkrete indsigelser til kommunens planer om en stor havneudvidelse, der skulle have omfattet ikke mindre end 84 hektars opfyldning af søterritoriet i Aarhus Bugt:
“Planklagenævnet ophævede planerne med tilhørende miljørapport, da planerne og miljørapporten lider af væsentlige retlige mangler.
Ophævelsen skyldes tre forhold:
- Kommuneplantillægget er ikke i overensstemmelse med planlovens regler om udlæg af arealer til byzone.
- Kommunen ikke har godtgjort, at der er den fornødne særlige planlægningsmæssige og funktionelle begrundelse for kystnær lokalisering i forhold til den planlagte udvidelse af havnen.
- Miljøvurderingslovens minimumskrav til en miljørapport ikke er opfyldt, da afgrænsningen af miljørapporten ikke er i overensstemmelse med miljøvurderingsloven.
Klar tale fra styrelsen. Og et stort tillykke til alle de enkeltpersoner og organisationer, som har stået bag de mange klager.
Det er en ommer, Aarhus. En af de helt store.
1. juli 2024
* En ny Havnaturfond
En helt ny Havnaturfond skal komme det gispende hav omkring Danmark til livs. Ikke aflive det endegyldigt, men give det kunstigt åndedræt og øget levetid.
SVM-regeringen har i hvert fald afsat en halv milliard kroner til naturgenopretning af de indre danske farvande. Det har de gjort sammen flere flere oppositionspartier i en ny Havnaturfond, der får sine sparsomme midler fra “det grønne råderum” i Grøn Fond.
“Århundredes udnyttelse af havets ressourcer har sat sit præg på naturen under overfladen. Nu er det på tide, at vi giver havet noget tilbage. Vi sætter derfor turbo på genopretningen af vores natur i havet, og allerede i år vil man kunne se et konkret aftryk.”
Så ambitiøst og pompøst lød det fra en begejstret miljøminister Magnus Heunicke (S) ved et pressemøde i Miljøministeriet.
Havets Minister henviste specielt til genopretningen af Taarbæk Rev i Øresund, der har været planlagt siden 2021, men som først nu skydes i gang. Miljøministeriet forventer, at de konkrete arbejder påbegyndes til august i år. Ministeriet meddeler, at den såkaldte “prækvalifikationsproces” allerede var afsluttet medio 2023, hvor man forventede arbejdet færdiggjort i løbet af foråret 2024.
Vi skriver nu sommer 2024, og end ikke det første af de planlagte norske klippestykker er søsat. Til gengæld forventes det at blive klipper af den allerhøjeste kvalitet og ypperste autenticitet:
“Genbrug af sprængsten/grundfjeld fra norske anlægsprojekter bliver den primære råstofressource til de i alt ca. 30.000 m3 sten, der kommer til at indgå i reetableringen af revet. Bjergarter fra nord findes allerede i den danske havbund, bragt hertil af gletsjere under sidste istid, og således de samme som stenrevene oprindeligt bestod af.”
Der er krav til både stenstørrelser og modstandsdygtighed overfor forvitring, både kemisk som fysisk, fortæller Rune Kaltoft Nielsen fra Miljøstyrelsen. Ikke et øje er tørt. Og intet under, at det har taget så lang tid at komme i gang. Måske stenene skal pudses først?
Man kan undre sig over, at den nye Havnaturfond kaster sig over et projekt, der dels har været på tegnebrættet i flere år. Og dels på ingen måde vil rette op på vandkvaliteten i et Øresund, som allerede er begunstiget af en stærk og konstant gennemstrømning. Som et af de få farvande herhjemme.
Men det er selvfølgelig en måde at finansiere projektet på, og skade gør det naturligvis ikke. Gavnligt for fiskebestanden vil det efter al sandsynlighed også være. Uanset. Alligevel kan man godt undre sig over prioriteringen.
Der er mange andre steder i Danmark, som har mere brug for en hjælpende hånd.
Men det er naturligvis meget bedre end ingenting.
1. juli 2024
⌘ Klik her for at gå tilbage til Aktuelt 2. kvartal 2024 ⌘
Del denne artikel: